Må jeg... De fleste ved det nok,
men hvis nogen ikke gør, må vi så præsentere jer ved navn?
- Al Jardine. - Dennis Wilson.
- Tak. - Brian Wilson.
- Carl Wilson. - Mike Love.
Nu tror jeg... Hvad skete der? Der er du.
- Hvor længe har i sunget? - Omkring tre år.
Det er utroligt, for I har hit efter hit.
Hvem afgør, Brian, hvad I gør?
Det gør jeg vel.
Jeg skriver og producerer sangene, så jeg har meget at sige om det.
- Den er smuk. - Det er en lille introduktion.
Okay, lad os prøve at gøre det godt nu.
Sådan.
Spil hårdt og stærkt hele vejen.
I kender det.
Aldrig mere end en "do-do-do-do".
Og hvad så, Brian? Så siger han...
- To, tre, fire. - Lad mig høre orglet.
Perfekt. Okay, så gør vi det. Lad os prøve igen.
- Sådan. - Ja.
- Du har været på en lang turné. - Ja.
Du har indspillet adskillige albums nonstop siden dine sene 50'ere.
Ja, ja.
Kan du forklare den kreativitet og energi?
Hvor kommer den pludselige bølge af kreativitet og energi fra?
Det begynder i min hjerne og når ud på klaveret
og så videre til højttalerne i studiet.
Kan du forklare det? Kan det forklares?
Nej, det kan jeg ikke.
Og nu vil jeg gerne starte med orglet og Fender-bassen.
Han var en af de første, der brugte studiet som instrument.
Spil hårdt og stærkt hele vejen. Mærk det. Lad os spille.
Nogen sangskrivning kan man lære, og man kan uddanne sig.
Hold øje med det.
Nogle mennesker er bare bedre end andre.
Brian er en af dem, der er bedre end andre.
Er vi klar? Kom så. Optagelse fem, Good Vibrations.
Good Vibrations. Ideen om, at omkvædet er fra ét studie
og verset er fra et andet studie?
Derfor er den sang så uhyggelig og vidunderlig.
Good Vibrations blev indspillet i fire studier.
Western, Sunset Sound, Gold Star og RCA Victor.
Hvert studie var forskelligt. Ingen studier var de samme.
Han sætter en høj standard for ikke bare at være innovativ,
PRODUCER og MUSIKER
men også for at fremkalde følelser.
Han brugte hele orkesteret. Han brugte orkesterting.
Han brugte pauker og træblæsere. Han vidste ikke kun meget om musik.
Han havde et orkester i hovedet.
Beatles fik George Martin til at gøre det for dem,
men Brian gjorde det selv.
Beatles var min yndlingsgruppe.
Meget inspirerende med Rubber Soul.
Så jeg skrev Pet Sounds-albummet.
Deres niveau af musik og musikalitet.
Ingen er kommet i nærheden af det.
Dengang var der mange muntre, op-tempo sange.
Men Brian skabte en uforglemmelig harmoni.
PRODUCER OG SANGSKRIVER
Man ved, der foregår noget hos Brian Wilson.
Man kan ikke skjule, at denne mand har problemer
og forsøger at flygte fra noget.
Han er en af de største kunstnere, der nogensinde har levet.
I vores tid eller en anden.
Mens vi laver båndene, kan vi ikke have kameraet tændt.
Det er skønt for mig at have hørt og set Beach Boys.
Som I kan høre, råber pigerne stadig på dem.
1964 22 ÅR
Jeg er glad for at kunne præsentere to af dem,
Brian Wilson på min højre side
og Carl Wilson, hans bror, til venstre.
Det er kun to af dem.
Om et øjeblik møder i resten af dem.
Brian, jeg forstår, at du har skrevet mange af de sange, I har indspillet.
Når du skriver en sang til dig selv eller gruppen,
hvad motiverer dig så til at skrive dem?
Bare det, at vi er i branchen, og mange grupper konkurrerer mod os.
Jeg mærker den konkurrence. Og jeg elsker bare musik.
Jeg bliver inspireret af at være kreativ.
Jeg skriver hele tiden.
Hvor mange af dem har solgt millioner?
Vi har haft en, der solgte en million. Det var I Get Around for nylig.
- Skrev du den? - Ja.
Her er et geni...
BRIANS FØRSTE SANGINDSPILNING, 20 ÅR
som bare finder på komplekse harmonier.
Og så siger hans lillebror:
"I bør skrive sange om biler og surfing, for det er det, unge kan lide."
Da Brian Wilson var 2?2,
havde han skrevet syv top ti-hits for Beach Boys
og gjort gruppen til verdens mest succesfulde.
Nævn nogle, du har skrevet.
Vi kan begynde med Surfin', vores første plade,
Surfin' Safari, 409,
Surfer Girl, Little Deuce Coupe, Shut Down, Surfin' USA.
The Little Old Lady from Pasadena?
- Det er Jan og Dean. - Nå?
Og Fun, Fun, Fun.
- Det fortsætter bare. - I Get Around.
- Little Saint Nick til jul. Hvad? - When I Grow Up.
When I Grow Up og She Knows Me Too Well
er vores seneste plader.
Du er sandelig en talentfuld ung mand. Lad os tale med din bror.
Beundrer du også din bror?
Ja. Han har klaret sig godt med os.
Vi har været heldige med pladerne.
- Carl, ikke? - Ja.
- Carl spiller leadguitar. - Hvordan samlede du gruppen?
En dag, da vi gik ned ad gaden, stødte vi hovederne sammen.
Nej, det ved jeg ikke.
Dennis syntes, at vi skulle skrive om surfing,
for han var en ivrig surfer.
- Du er surfer. - Javel.
Det har vi ikke meget af i Oklahoma.
- Det ved jeg. - Tak, fordi I kom forbi.
- Må jeg rose din smukke kjole? - Tak.
- Er det en robe eller en kjole? - Det er faktisk en strandpige-slags...
Det kan jeg lide.
Jeg ville være stilfuld, når jeg talte med Beach Boys.
Efter koncerten løb pigerne op på scenen for at få fat i Dennis.
Mig, Mike og gutterne sagde: "Hvad foregår der her?"
Pigerne råbte: "Dennis, Dennis!"
- Ja. Han var vores sexsymbol. - Ja.
I to havde også en lille konkurrence om nogle kvinder.
JOURNALIST OG VEN
Mig og Dennis? Nej.
Han var damernes ven. Det var jeg aldrig.
- Klart. - Han var damernes ven.
Hvad afholdt dig fra at blive damernes ven?
Jeg var bare genert over for piger, lidt genert.
Som 21-årig begyndte Brian at høre hallucinationer.
Stemmer i hans hoved, der fortalte ham onde og nedværdigende ting.
Årtier senere fik han konstateret en alvorlig psykisk sygdom.
Den kaldes skizoaffektiv lidelse.
Selv med terapi og medicin er stemmerne ikke holdt op.
Parker der.
- På handicappladsen? - Ja. Der parkerer jeg altid.
- Ja. - Okay.
De vil nok flytte den, men jeg parkerer her.
Jeg er sulten.
- Lad os gå ind. - Okay.
Vi må have været der 20 gange.
- Ja, mindst 20. - Ikke?
Her er hyggeligt.
- Jeg har det varmt. Jeg er nervøs. - Ja.
Jeg sov ikke i nat, og mit hoved føles skørt.
- Skal vi ikke bare slappe af? - Okay. Nyde vores mad.
Hvad gør du, når du bliver bange? Tager du en dyb indånding?
Jeg tager en dyb indånding, men jeg prøver at tage den fra maven.
- Nå... - Virkelig dybt herfra.
- Ja. - Og så...
- Hvordan har dit humør været? - Mit humør?
- Det er næsten jævnt. - Godt.
Ikke deprimeret, ikke opstemt. Bare jævnt.
- Ja. - Er du bange nu?
- Lidt. - Det er rart at være sammen med dig.
- Du er en god fyr, Jason. - Tak, Brian. Det er du også.
Du er en sej person. Du taler på en meget konsekvent måde.
Du bliver på en måde det samme sted.
- Når du snakker. - Føler du dig tilpas i det?
Ja, det hjælper mig. Når jeg er bange, lytter jeg til dig.
- Nå? Kan det berolige dig? - Ja.
Okay. Jeg er her for dig.
- Jeg er der også for dig. - Tak.
Jeg mødte Brian første gang i 1995.
Jeg tog hen for at interviewe ham til den avis, jeg arbejdede for dengang.
Og da jeg begyndte at arbejde på Rolling Stone i 1997,
var Brian begyndt på en slags solokarriere.
Han samlede et band og udgav en plade, der hed Imagination.
Jeg overbeviste Jann, min chef, om
at lade mig tage til Chicago, hvor han øvede.
En af de første gange, vi talte sammen, sad vi i hans stue.
Vi snakkede, og midt i vores snak
efter ti minutter begyndte han at blive urolig.
Han sagde: "Jeg må gå." Så rejste han sig og gik.
Jeg vidste ikke, om han kom tilbage
eller ikke kom tilbage, og jeg ventede lidt.
Jeg kiggede mig omkring og fandt mig selv i køkkenet.
Og så fandt jeg Brian i køleskabet.
Jeg sagde: "Hvad sker der?" Han sagde: "Jeg blev lidt bange."
Jeg spurgte: "Hvad blev du bange for?" Han sagde: "Jeg ved det ikke.
Nogle gange bliver jeg bare bange. Ting skræmmer mig."
Jeg spurgte: "Som hvad?" Han sagde: "Som What a Fool Believes.
Kender du sangen med Doobie Brothers?
Det skræmmer livet af mig." Og sådan var det bare.
Og vi begyndte at have disse øjeblikke.
Det blev en del af min opgave hos Rolling Stone at dække Brian.
Det er den Brian Wilson, som folket håber stadig findes.
Han har selvtillid, men viser det sjældent.
"Lad mig fortælle dig noget," siger han.
"Det er hårdt at være glad."
Vi blev venner.
PET SOUNDS 50-ÅRS JUBILÆUMSFEST
Tanken om et interview gør Brian nervøs.
Han spørger ofte, om vi kan køre en tur og lytte til noget musik.
Se den gamle bil.
- Hvad er det for en? - Hvad er det?
- Jeg ved ikke. - Er det en Rolls-Royce?
Jeg tror, det er... Det er ikke en Rolls.
Jeg tror, den er amerikansk, ikke? Cadillac.
- Cadillac? - Ja.
Gammel Cadillac, ikke? Fra 30'erne?
- Eller måske fra 40'erne? - Måske 40'erne.
Spørg fyren. Råb til ham. Spørg ham.
- Jeg kan ikke... - Hej, makker. Hvornår er bilen fra?
- 1941. - Tak. 1941.
Det var nok Surfin' Safari. Den første Beach Boys-plade, jeg købte.
Stemmernes tone var så smuk.
Lidt som et klassisk kor.
Det fik Californien til at lyde som et utroligt sted.
Taget er nede. Historien begynder.
Og så inviterer de dig ind i den verden.
Med sine egne regler, sit eget kodeks og sin egen historie at fortælle.
PIGERNE PÅ STRANDEN
OG BEACH BOYS
Der blev ikke skabt noget større i rock and roll end Beach Boys.
De definerede Sydcalifornien for alle i hele verden.
Det førte en væk fra, hvor man var og til et andet sted.
- Har du været I Paradise Cove? - For manges år Alden.
Kan du huske, da du filmede albumcoveret til Beach Boys' første album?
- Det kan jeg ikke huske. - Det er også længe siden.
Var det sjovt at synge alle sangene om surfing uden at surfe?
Dennis surfede. Jeg lærte aldrig at surfe.
- Der er Paradise Cove. - Så er vi her.
Tættere på, end jeg troede.
VELKOMMEN TIL PARADISE COVE
- Der er den. Se. - Der er den.
"Det her markerer 'Stedet'."
For 55 år siden.
- Hvordan har du det med Hawthorne? - Jeg er lidt nervøs for at tage tilbage.
Jeg voksede op der, og det er... Jeg har mange følelser omkring det.
Ja.
Spil It's O.K på 15 Big Ones.
Det kan du tro.
Har Hawthorne ændret sig meget, siden du var ung?
Ser det bekendt ud?
- Hvilket? - Hawthorne.
Det ligner ikke sig selv. Det er lidt anderledes.
- Er det her 119th Street? - Ja. 119th.
Boede du på denne gade? Så det var her, dit hus lå.
- Lige her. - Jeg vil ikke ud. Jeg vil bare kigge.
- Var det her, huset lå? - Ja.
Se albummets omslag. Paradise Cove.
"Stedet for Beach Boys' barndomshjem."
SEPTEMBER '66
Fredag aften fik min far sin løn.
Vi sad alle tre på bagsædet og sang.
Og det er faktisk fødslen af de tre brødre, der synger sammen.
Når vi sang harmonier sammen, faldt min far grædende om af glæde.
JANUAR '57
Det er mig ved klaveret, da jeg skrev Surfer Girl.
Glem det. Den slog en omkuld, da den kom ud.
Jeg har spillet den... tusind gange.
Hvordan var det at være der?
- Det skræmte mig lidt. - Gjorde det?
- Det lignede ikke sig selv. - Okay.
Ja.
I 1964, efter et panikanfald på turné med Beach Boys,
holdt Brian op med at turnere og blev i Los Angeles
for at fokusere på at skrive og producere musik.
I den periode skrev Brian sit mesterværk Pet Sounds.
- Er det Dartmouth? - Til højre.
- Her flyttede du ind med Marilyn. - Ja.
Var det lige efter, I blev gift?
BRIANS FØRSTE KONE
Cirka tre måneder efter vi blev gift.
- Hold da op. Sikken stor dag i dit liv. - Ja. Jeg tog et syretrip der.
- For første gang? - Ja.
Det var skræmmende.
- Hvad skete der? - Jeg ved det ikke...
En ven gav mig syre, og det skræmte mig.
Jeg skrev California Girls, Help Me, Rhonda,
She's Not the Little Girl I Once Knew.
- Jeg skrev alle de sange der. - Var du stadig høj, da du gjorde det?
Nej, det var jeg ikke.
Jeg skrev California Girls en uge eller to efter LSD.
Havde du noget western-agtigt i tankerne?
Jeg havde kun den her... Det er vel western.
Havde du på fornemmelsen, at den blev populær?
Det kunne jeg mærke, da jeg skrev den.
Bagefter indspillede Mike hovedstemmen, og han sang godt.
Han er en god sanger.
Det var noget andet, end fra hvor jeg plejer at skrive.
Måden, du forbandt introen på...
- Ja. -...til resten var...
Noget andet.
Brian smed regelbogen væk, og det hele var i hans hoved.
Jeg tænkte: "Det er bare løgn."
"Hvad tænkte du på?
Hvordan fandt du på denne kombination af akkorder og stemmer?"
Han sagde: "Jeg spillede klaver. Jeg prøvede at ikke bevæge
mine højeste og laveste fingre,
men lave fede geometriske mønstre med de indre fingre."
Jeg ved ikke, om han talte sandt.
Men det sagde han til mig. Men hvis man tænker over det,
så er det det, Mozart gør med en strygekvartet.
Brian havde en unik evne til at skrive en god melodi
og arrangere harmonier og producere gode plader.
Vi havde alt i et med Brian Wilson. Skal vi kalde det... jackpot?
At sidestille den blanding, den harmoni,
den lyd af vokalen, er som at kigge op i himlen.
Det er næsten æterisk. Der er en æterisk opstandelse.
Den eneste måde at skabe så stor en lyd på
er at vide, hvad du vil høre, men også stole på sine kolleger
og sige: "Vi kan gøre det sammen, hvis I gør som jeg.”
Brian var en leder,
og han kunne samle gruppen omkring brødrene
og hans fætter og hans nabo, og det var hans hold,
og han var leder for de fyre.
Og jeg tror, det gav Brian så meget selvtillid.
De gjorde alt, hvad han mente var det rette at gøre.
Lad os... Hvor vil du hen nu?
Lad os køre til Laurel Way. Kender du vejen?
- Laurel Way. Lad mig tænke. - Santa Monica eller Sunset?
- Laurel Way. Kan du bruge gps'en? - Ja.
Hvordan var det at bo her?
Du var ung, gift, rig og skrev hits.
- Hvad følte du? - Det var spændende.
Spændende og glad. Fed følelse.
Jeg har ikke set det siden 1966.
Var dine forældre der?
- Kom de på besøg? - Nej, aldrig.
BRIANS FØRSTE KONE
- Var det dit første store køb? - Ja.
- Det må have været en spændende tid. - Det var en god tid, Jason.
Det er lige heroppe. Det er vist lige deroppe.
Her?
Nej, der er udsigt, så vi skal lidt højere op.
Okay.
Der er udsigt over hele centrum i Los Angeles.
- Hold da op. - Hele vejen til stranden.
Havde du et arbejdsværelse?
- Klaveret lå i en sandkasse. - Hvad var idéen med det?
Jeg ville bare have en sandkasse.
- Mens du arbejdede? - Ja. Jeg tog sko og sokker af.
Og så skrev jeg musik på et klaver i sandkassen.
Jeg satte et arabisk telt op i min mandehule,
og jeg hang otte Tiffany-lamper ind i min stue fra loftet.
Det var vildt.
Det lyder sådan. Hvad lavede du inde i teltet?
Røg græs. Jeg spiste sandwich med peanutbutter og syltetøj.
Du ved... Ung og rig.
Der skrev jeg Pet Sounds-albummet
og Good Vibrations.
Det er nogle store ting, du skrev der.
- Ja. - Vil du turnere mere?
- Ja, jeg kan lide at rejse. - Hvad kan du lide ved det?
- Koncerterne. - Ja. Føles det godt?
Ja. Det er sjovt at spille.
BRIAN WILSON MED PET SOUNDS
Du plejede at blive nervøs, men ikke så meget nu.
Nej, før en koncert blev jeg meget nervøs.
Hvor lang tid tager det dig at falde ned på scenen?
To minutter.
Brian er stadig lidt nervøs over Pet Sounds.
"Kan de lide det? Er det for blødt? Er det mandigt?" Det siger han nogle gange.
Hej, Los Angeles!
Hollywood Bowl!
HOLLYWOOD BOWL 10. JULI 2016
Der er den store Caroline, no.
Det er en af de bedste sange i pophistorien
i forhold til at håndtere det kommende voksenliv,
tab af uskyld, de voksnes verden...
Og den forfærdelige smerte, der følger med.
Pet Sounds, for eksempel.
For mig er det som en gruppe sange af Mahler.
En gruppe sange af Schubert. De er på det niveau.
Jeg kan høre ham udforske mulighederne i disse sange,
hvor han nok vågnede,
stak fødderne i sandet og skrev disse sange.
Han rundede af med at skrive glade sange, og da han voksede som musiker,
blev hans smag raffineret. Hans sangskrivning blev raffineret,
Han ville væk fra det med tre akkorder og eksperimentere.
Når man gør det, tiltrækkes man af den mørke side. Det er jeg.
Brians musik, særligt Pet Sounds... Man kommer aldrig over det.
Jeg vil lytte til den plade, til jeg dør.
Pet Sounds, skønheden i den,
bærer på en følelse af glæde, selv i livets smerte.
Glæden ved et følelsesladet liv.
Der er et musikleje, der er så kompleks, men teksten var meget enkel.
Alle de koncepter, som vi alle stiller os selv,
og det er der for evigt. Halvtreds år senere fejrer vi stadig,
hvad der nok er en af de største plader nogensinde.
God Only Knows. Den sang rørte mig dybt.
Da jeg opdagede den, fyldte den min sjæl.
Wow.
Jeg ved ikke, hvad det er. Fløjter og rumklang? Jeg ved det ikke.
Hold da op.
Hvor skal jeg begynde?
Det tog nok lidt tid for alle at forstå
en 23-årig knægt, der fortalte dem, hvad der var galt.
Det er en banjo. Er det en banjo?
Brian havde altid det her,
hvor han brugte femte tone af en akkord som bastone.
God Only Knows er et godt eksempel på det.
Med basnoden.
Og Someone Saved My Life Tonight er præcis det samme.
Man kan høre de andre instrumenter.
De spiller i samme rum på samme tid.
Med Brians musik kan man høre hans ånd,
og han spiller måske en c-akkord,
men der er en anden sær harmoni, der driver over den.
Han bruger det værktøj, vi alle har.
Det kan være et klaver, et cembalo eller en guitar,
men det ligger i arkitekturen eller indspilningsteknikken.
Alle har klaver eller guitar. Tag, hvad du vil.
Men måden, man lægger det mærkelige i på,
det er det, han er mester i.
Lyt til det basale nummer.
Det lyder som et klaver og en banjo
og en mundharmonika, der bliver til én lyd.
Brian måtte sidde derhjemme og finde på teksturer,
som ingen havde brugt før.
Derfor siger folk, at Brian er et geni.
Han er en visionær
til at finde på teksturer, der aldrig har eksisteret før.
Jeg er stadig imponeret over konstruktionen,
hvordan han tog meget komplekse arrangementer, og alligevel
lød de så enkle, når de kom ind i dit øre.
Jeg tror, hans fantasi gjorde ham til en stor producer.
Vi kan sige, at vi har teknologien, og vi ved, hvordan man gør.
Det er lige meget, hvad man ved. Det handler om, hvad man gør.
Jeg har lavet plader i over 40 år.
Jeg ved ikke, hvordan man gør det her.
Hvordan gør man det?
Ingen ved, hvordan man gør det.
Jeg hører, at han er et konkurrencemenneske.
Han ville være mere end alle andre.
Og man kan høre, hvordan han prøvede,
så det lød bedre end Beatles.
Men hans største konkurrent var ham selv.
Var det sejt?
- Smukt. - Okay.
Da han lavede musik omkring Pet Sounds,
som var mere kompleks, mere orkesteragtig, mere personlig,
begyndte fyrene at sige: "Hold da op. Hvor er vi på vej hen?
Det handler ikke om biler og piger længere."
Og så begyndte tingene at falde fra hinanden. Det er ikke så sært,
at Brian begyndte at miste selvtilliden.
Da Pet Sounds udkom i 1966,
blev den mødt med et lunkent, kritisk og kommercielt svar.
Den topper som nummer ti.
Brian arbejdede på et album med avantgarde sangskriver Van Dyke Parks,
"Smile", som han kaldte sin "teenagesymfoni til Gud".
Når du tænker på at indspille eller turnere,
føler du, at du stadig har noget at udrette musikalsk?
Har du stadig ting, du gerne vil?
Jeg vil måske lave et rock'n'roll-album. Noget godt, du ved nok.
Hvad er rock'n'roll for dig?
Rock'n'roll? Chuck Berry, du ved.
Little Richard.
Jeg så Smile-koncerten for nylig.
- Ja. - Du så virkelig glad ud den aften.
- Ja, det var sjovt. - Var det svært?
Vi havde premiere på Smile og Lucky Old Sun i 2004 og 2005.
Da du stoppede med at arbejde på den i '67...
- Var det svært for dig? - Ja, det var hårdt.
Van Dyke og jeg gik virkelig op i det.
Hvordan havde du det, da Smile havde premiere?
Det må have været en stor lettelse.
Det var en stor udfordring at klare det.
- Ja. - Men vi gjorde det. Det gik rigtig godt.
Omkring 2004 besluttede Brian at komme tilbage og arbejde med Smile.
Det mest berømte uudgivede album nogensinde.
Han havde forladt det omkring 1967,
og set i bakspejlet var det sikkert klogt,
fordi det viste sig at være uoverkommeligt af alle mulige grunde.
Han var skrækslagen. Han ville ikke lave det.
Og langsomt gjorde noget i musikken, at han genfandt følelserne.
Alle de dårlige associationer, han havde, blev udskiftet med gode.
Og det handlede mere om musikken igen.
Nogle af tingene på Smile var ret vilde.
Ja, noget af det var ret kompliceret. Kompleks.
Hvorfor gav du slip?
Vi syntes, det var forud for sin tid.
- Ja. - Vi ventede i 30 år.
Og vi blev endelig færdige.
Det blev noget, der levede i nuet,
i modsætning til noget, der var dødt i hans hoved.
Vi hører ikke alle dine toner.
Man kan mærke det, men ikke høre det.
Vi kunne faktisk ikke tale om det.
Vi kunne ikke engang sige Heroes and Villains.
Fordi han ville flippe ud.
Hvad nu? Der er så mange dele i den sang.
Det er uendeligt, uendeligt og uendeligt.
Det stopper aldrig!
Vi kan sige, det er skørt, men det er avanceret
i strukturen i de sange, vi normalt kender.
THE TIMES BRIAN WILSON MESTERVÆRK
Når man lytter til Smile og hører, hvor segmenteret det var,
og hvor problemfrit han samlede det... Det er vidunderligt.
Jeg kan huske, jeg sad med ham, og jeg gav ham cd'en.
Jeg sagde: "Du er færdig, Brian." Det betød noget for ham.
LONDON, ENGLAND 20. FEBRUAR 2004
Han havde båret rundt på en skuffelse.
At kunne gøre det færdigt, selvom det var 30 år senere,
var et stort øjeblik i hans liv.
Får du stadig idéer til forskellige produktionsmetoder?
- Mig? - Lyde? Ja.
Normalt optager man lidt langsommere for tiden.
- Hvordan er din proces? - Processen?
Starter med et baggrundsspor.
Så kan man lave backup-vokal, og så kan man synge som forsanger.
- Okay. - Som vi gør i dag.
- Er jeg på tangenter? - Korrekt.
Hvad har givet dig lyst til at lave en rock and roll-plade?
Jeg ved det ikke. Faktisk...
Så var Summer Days and Summer Nights et rock'n'roll-album.
Men jeg vil gerne lave et til med covernumre i stedet for originaler.
Er dit klik okay?
Hvad siger du til et par dage med dit band?
Det bliver rart at være sammen med dem igen.
Det er på tide, vi indspiller det her.
Så er vi her.
Jeg er nervøs.
Det er, som du siger, når du går på scenen. Du er nervøs i to minutter.
Så snart jeg hører California Girls, er jeg cool.
- En, to... - Du kan godt.
En, to, tre.
Lige der. En, to, tre.
Nej, på det...
- Er du sikker på det? - Ja.
Ja, sådan.
- Jeg spiller klaver. - Ja. Sådan skal det lyde.
- Hej, Russ. - Hvordan går det?
- Godt, hvad med dig? - Fint.
Okay.
Hej, Tom. Hvordan har du det?
- Godt, hvad med dig? - Godt.
- Vi skal bruge et klik, Wes. - Det kommer.
Hvad kommer?
- Klikket. - Nå.
Det er fint. Klikket vil hjælpe dig!
En, to, tre.
- Paul. - Ja?
Det er bare...
Nej.
Okay.
En, to, tre.
- Paul. - Ja?
- Spil staccato. - Okay.
Ja.
En, to, tre, fire.
Vent. Guitaren lyder lidt sløret.
- Se, om det er bedre. - En, to, tre, fire.
Ja, alt er fint.
Lad os prøve en gang.
En, to, tre.
To, en, to, tre, fire.
Ja, det kan falde fra hinanden. Det var vist det.
Vil du ind i båsen? Må vi komme ind og høre den?
Ja.
Synkoperer lidt. Hvordan lyder ordene?
Syng den.
Okay, syng den.
- Since you put me down... - Nej.
MURRY WILSON, BRIANS FAR
- Syng ordene. - Jeg kan ikke.
Slap af. Slap af.
Min far ejede forlaget med Brian og var gruppens manager for 10%.
Jeg husker bare, at der var mange spændinger med min far og Brian.
Tror I, at det går? Kan vi høre en akkord?
Bare en akkord, som vi plejede.
Dengang du sang klare plader. Kom så.
Hans tilstedeværelse var...
Han brasede ind i et rum. Og tæskede alle.
Jeg fik tæsk af min far. En form for smæk er...
Men når det var mig, foldede far sit bælte.
Hans stemme...
Meget, meget hård. Det er en hård branche.
Hans far var meget hård ved ham. Voldelig til tider.
Man kan høre det på alle de gamle bånd fra studiet,
hvor hans far går for vidt.
Vi vil bare være sikre på, at det er vores ting.
Det er en fornærmelse.
Du gør det samme mod mig foran 20 mennesker.
- Jeg vil aldrig hjælpe jer. - Hvorfor?
Fordi I ikke værdsætter den gode hjælp, jeg har givet dig.
Vi sætter alle pris på hjælpen.
Når I begynder at miste grebet... Lad mig fortælle dig noget.
Når I bliver så store,
at I ikke kan synge fra hjertet, så går ned ad bakke.
- Ned ad bakke? - Ned ad bakke.
SEA OF TUNES FORLAG
DEN 8. MAJ 1965
Kære Brian.
Jeg var striks af og til, fordi jeg følte,
det var min pligt som far at give dig den sikkerhed, en straf giver.
Da vi blev ældre, sagde vi, at han ikke skulle være vores manager mere.
Det er meget enkelt.
Han blev så anmassende at arbejde med, at vi måtte fyre ham.
Det er tydeligt for mig, at vores familie ikke længere kan eksistere
under de vanskelige forhold,
der har stået på i de sidste fem eller seks år.
Jeg har endnu ikke oplevet, at en søn kommer hen og kysser mig med ærlighed
for at have lavet så mange gode optagelser.
Og du tror måske, at det her er et slag i ansigtet.
VELKOMMEN TIL STORBRITANNIEN
Hvorfor flyttede du til Bellagio?
- Marilyn ville flytte til Bel Air. - Var det et større hus?
- Bellagio? - Ja.
- Meget større. - Jaså.
- Bellagio Road. - Ja.
Du skrev rutebeskrivelsen til huset i sangen Busy Doin Nothing.
Hvad inspirerede dig til at fortælle, hvor du bor?
Det ved jeg ikke.
Kør et par kilometer.
Så ser du et skilt og drejer til venstre et par gader.
Så er det mit hus Drej til venstre ad en lille vej.
Se her. Det var lige her.
Man kan ikke se meget, vel?
Men det er et smukt hus. Var der pool i baghaven?
Ja, den er specialbygget. En meget stor pool.
Jeg havde en mandehule, hvor vi byggede et lydstudie.
- Kan du huske det? - Ja.
Det var et topmoderne studie.
Det var et fantastisk studie.
- Mamas og Papas kom på besøg engang. - Jaså?
Indspillede I sammen?
Nej. John og Michelle kom bare forbi en aften.
I 70'erne.
- Little Richard kom forbi. - Nå?
Sly fra Family Stone kom forbi.
Hvad? Det må du fortælle mig om.
Jeg ved bare, at han faldt i søvn på en sofa.
Jeg tror, han sniffede kokain.
- Faldt han i søvn? - Ja.
Kom han for at feste, indspille eller bare på besøg?
- Besøg. - Hvordan var stemningen?
Terry Melcher kom med ham. På besøg.
- Sly virkede sej. - Sly?
- Ja. - Han var skøn.
- Hot Fun in the Summertime? - Ah, mand.
- Vildt. - Var det her, Elton kom?
Ja.
At besøge Brian Wilson med Danny Hutton fra Three Dog Night
var den mest fantastiske og surrealistiske rejse for mig.
Her var vi i Brian Wilsons hus, som vi plejede at ligge på gulvet
og lytte til hans smukke musik i høretelefonerne.
Det var en af de mest rørende aftener i mit liv.
Og han prøvede at sælge mig sit klaver.
Men på det tidspunkt gennemgik han en mørk periode i sit liv.
Bellagio var altså der, det blev svært for dig?
- Ja. - Hvad skete der?
Jeg følte mig ensom. Jeg blev mest på mit soveværelse.
Hvorfor blev du på dit værelse?
- Jeg havde psykiske problemer. - Ja.
Og alle siger altid:
"Du blev på dit værelse i årevis." Det gjorde du ikke.
- Nej, i et par uger. - Ja.
Nogle gange tvivler man på sig selv.
Især når man kæmper med dæmoner.
Man tænker: "Har jeg fortjent det? Er jeg det værd?"
Jeg tænker på, at Brian var plaget af udtrykket "geni"
fra en tidlig alder. Det må tynge en meget.
Jeg tænker på en som Brian, og at komme ind i det her,
da han var ved at blive en mand og begyndte at skabe musik,
der ville ændre verden på mange måder.
Og presset, der følger med.
Presset for at fortsætte på det niveau og fortsætte med at være den,
som folk tror, du er.
Man bliver ofte skuffet.
Forventninger er fundamentet for skuffelser.
De fleste i musikbranchen er lidt skøre på forskellige måder.
Jeg tror, man ønsker for dem, der har givet dig så meget,
man ønsker dem lykke og et langt liv.
Hvis man ser en, der går igennem en masse smerte,
ønsker man kun gode ting.
Man kan vist sige,
at kreative mennesker normalt er følsomme mennesker.
Døren til stoffer og alkohol er nem at komme igennem.
Brian Wilson råbte på hjælp for længe siden.
Han skjulte den under glæden.
Det er som Mona Lisa.
De toner, han valgte, og harmonierne var der med vilje.
Var det ham, der kaldte på hjælpe?
Kan du huske sangen Long Promised Road?
Naturligvis.
Carl indspilede den i Bellagio-huset.
I vores hus. Han fik mig til at komme og synge en del af broen.
Okay.
Og jeg sang...
Jeg skrev den del.
Du kom ud fra soveværelset og lavede det.
- Og gik ind igen? - Ja.
Carl og Dennis var meget forskellige, ikke?
Ja, Carl var lidt nemmere. Dennis var lidt mere hyperaktiv.
Carl var en afslappet person.
Jeg lyttede til Dennis' plade for nylig.
Pacific Ocean Blue? Jeg har aldrig hørt hans album.
Jeg har hørt...
Den hørte jeg.
Men der er vist 11-12 stykker, jeg ikke har hørt.
- River Song? Har du hørt den? - Nej.
Lad os høre den, når vi kommer hjem.
- Er det ret sejt? - Det er fantastisk.
- Han lavede god musik, ikke? - Jo.
Pladen er spektakulær. Du vil elske den.
Tænk, at du ikke har hørt den.
Efter du forlod Marilyn, og du boede i Pacific Palisades,
da du var meget sammen med Dennis, ikke?
Nej, jeg hang ud med Dennis i Venice.
I Venice, hos ham?
Han spillede trommer, og jeg orgel.
Vi plejede at fjolle rundt sammen.
- Han var en god trommeslager. - Ja, det var han.
Du var gode venner med Dennis.
Vi sniffede kokain sammen.
Han købte kokain til mig.
Ved du, hvad han gjorde?
Han gik rundt med en kæmpe flaske.
En plastikflaske med grapejuice og vodka.
- Hold da op. - Og han var fuld hele dagen.
Han var skør. Skøre rad.
Tror du, det var, fordi han var nervøs?
Han har altid været lidt nervøs.
Men han var også en sød fyr, ikke?
- Havde han ikke et stort hjerte? - Jo.
- Jeg elsker sangen Forever. - Ja. Du godeste.
- Den var smuk. - Så smuk.
Ja, jeg savner ham.
Brian elskede sine brødre så højt.
VEN OG TEKSTSKRIVER
Carl var en sød og blød person, og han var familiens fredsmægler.
Brian var geniet, den introverte.
Dennis var nok alt det, Brian gerne ville være.
Brian var alt, hvad Dennis gerne ville være.
Og der i midten
får man det smukke broderlige forhold.
Det er bare hans lillebror, der taler.
DENNIS WILSONS STEMME
Men at se Brian på scenen...
Det er overvældende at se, hvordan folk reagerer på Brian.
At lytte til et Brian Wilson-værk...
VELKOMMEN TILBAGE, BRIAN
Det eneste, der stammer fra det, er kærligheden.
- Hvad vil du have fra delien? - Godt spørgsmål.
Muligvis en Cobb-salat.
- Hvad med dig? - Cobb-salat til mig.
Ja, i dag var sjov. Jeg kunne lide det.
Da du havde Radiant Radish, arbejdede du faktisk i butikken, ikke?
Jeg arbejdede der.
Vidste du meget om sund mad?
- Nej, men det gjorde en af mine venner. - Ja.
Jeg stod ved kassen. Jeg lærte at betjene et kasseapparat.
Det var sjovt.
- Gæt, hvem jeg mødte der. - Hvem?
- Jack Rieley? - Mødte du ham der første gang?
Ja.
Og han endte med at være manager for Beach Boys.
- Det var hans ide at tage til Holland. - Hvordan var det?
Det var vildt.
- Holland er en god plade. - Holland? Ja.
- Det var sjovt at arbejde i Holland. - Først ville du ikke.
Nej.
Jack sagde: "Vi kan holde lidt ferie, og vi kan indspille der."
Jeg sagde: "Okay, jeg tager med." Så vi pakkede og rejste.
Jeg boede der i et halvt år.
- Hold da op. - Det er en lang ferie.
- Meget lang. - Seks måneder i Holland.
- Wow. - Seks måneder.
Jeg var lidt deprimeret,
så jeg lagde mig foran panelet, du ved, konsollen?
Ja.
Jeg havde lyttet til Carl producere i et par uger.
Og da jeg kom over min depression, skrev jeg A Fairy Tale.
- Og vi gjorde det. - Det er sejt.
Carl producerede A Fairy Tale.
Det er fantastisk.
Jeg skrev, og han producerede det.
Og Jack Rieley var fortæller.
- Funky Pretty. - Funky Pretty er fantastisk. Ja.
Carl producerede meget dengang, ikke?
- Han leverede varen, ikke? - Ja.
Det må have været fedt at se din lillebror træde til.
Jeg var stolt af ham. Han producerede A Fairy Tale.
Han sagde: "Jeg vil producere det." Han sagde: "Jeg kan lide sangene."
- Jeg sagde: "Producer bare." - Det er sejt.
- Det var helt vildt. - Du vidste ikke, han kunne.
Det gjorde jeg ikke.
Skrev du også Sail On, Sailor der?
Ja.
Den sang er en af de største.
Sail On, Sailor er nok en af mine bedste sange.
Ja.
Når vi kommer hjem til mig, vil du så sætte Dennis' album på?
Absolut. Vi lytter til lidt af pladen.
- Okay. - Så kan du slappe af.
Giv ham kortet. Jeg skal på toilettet. Jeg er straks tilbage.
- Okay. - Jeg tager mig af det.
- Hvordan går det? - Godt.
- Tager du dig af det? - Absolut. Jeg henter regningen.
Brent tager sig af det.
Sådan, vi scorede.
- Vi scorede. - Jeg scorede en ven.
Helt sikkert.
Jeg har ikke haft en ven at tale med i tre år.
- Jaså? - Ja.
- Mit liv har været så enkelt. - Ja.
- Så enkelt og beskedent. - Ja.
Ikke noget med at sidde og tale.
Det har jeg ikke haft siden dig.
- Jeg er her for dig. - Og omvendt.
- Okay. - Kom så.
- Hej, Vanna. - Går det godt?
- Godt. Jeg hedder Brian Wilson. - Godt at se dig.
- Bor du stadig over for mig? - Ja.
Du er en god nabo.
Det er Vanna White. Jeg elsker hende.
Fantastisk.
Kan du huske, at han talte med dig om pladen?
Han spillede Evening News-sangen for mig.
Jeg har aldrig hørt hans album før nu.
Okay.
Kan du skrue lidt op?
Hvis du spørger Elvis Costello, Roger Taylor eller Peter Buck fra REM...
Jeg har hørt folk sige om pladen,
at det er en forsvunden juvel.
Det er synd, at det ikke sinkede ham lidt
eller bankede fornuft i ham og sagde: "Du er en stor kunstner."
Okay.
Det kunne være fedt til rock'n'roll-pladen.
Godt.
Dennis var bare en impulsiv fyr.
Men han havde et stort hjerte og elskede sin bror.
- Okay. - Vil du høre en til?
Jeg vil høre det hele.
Ja.
Den 28. December 1983
druknede Dennis Wilson i Marina del Rey.
En fyr ringede og sagde: "Brian, jeg er ked af at sige det,
men din bror Dennis druknede her til aften."
Jeg fik en forfærdelig følelse i brystet. Det skræmte mig.
Jeg har haft to tab i min familie i de sidste ti år,
og det har været hårdt for mig.
Det første tab var hårdt. Det var min far. Og så er det min bror Dennis.
Vi har kendt hinanden i 21 år. Det er hårdt at miste en bror
og en, der havde sådan en vital, energisk side over sig.
Jeg vil ikke tale mere om det.
DENNIS WILSON VAR 39 ÅR
Okay.
Det er altid en god dag, når man kan køre til Malibu.
Vi tager en fredelig køretur til vores hjemegn.
Ja, du har meget historie i Malibu.
- Ja. Ni år. - Ja.
- Ja, jeg sad inde i ni år. - Er det en fængselsdom?
Ja, på en måde.
I 1975 får Brians stofmisbrug og psykiske problemer
familien til at hyre dr. Eugene Landy.
En berømt psykoterapeut, kendt for sin uortodokse 24-timers terapi.
Eugene Landy blev fyret et år senere for at få fordoble sit honorar.
I 1982, da Brians misbrug af alkohol og kokain kom ud af kontrol,
får familien Wilson ham tilbage i Landys behandling.
Jeg bidrager.
Jeg er en bidragyder.
Personligt gik det ikke så godt.
Jeg tog min dosis LSD, og det knuste mit sind,
og jeg kom tilbage, gudskelov, i jeg ved ikke hvor mange stykker.
Jeg tror, det blev for smertefuldt for ham.
Jeg frygtede for min brors liv.
Hvorfor i alverden ville en mand med sådan et gudsbenådet talent
tage stoffer?
Jeg har lært forskellen af min psykiater, gudskelov,
på en naturlig rus og en rus på stoffer.
På stoffer kommer man først i himlen, og så kommer man i helvede.
- Hvorfor kom du tilbage? - Jeg kom nok tilbage af vilje.
Mit navn Wilson. Måske fik jeg viljestyrken derfra.
Det kaldes auditive hallucinationer.
Man er normal, men pludselig hører man stemmer i hovedet.
Stemmerne siger: "Jeg slår dig ihjel."
Jeg var bange for, at djævelen kom i form af andre konkurrenter,
der havde planer om at dræbe mig og skille sig af med mig.
Overalt kunne jeg se: "Djævelen er efter mig."
Det, som folk gør, når de lider af depression, er,
BRIANS KONE SIDEN 1995
at de bruger stoffer og alkohol som medicin.
Man bedøver sjælen.
Havde jeg ikke taget kontrollen, kunne han være død.
Han ville være død efter et år eller to.
Vi er bange for, at Brian Wilson følger efter Elvis.
Du godeste, nej.
Vi mødtes i 1986 under Landy-årene.
Med tiden blev han taget til fange.
Jeg måtte ikke ringe til min familie eller venner i ni år.
DÅRLIGE VIBRATIONER
Han gav mig medicin.
Han gav mig stoffer, så jeg ikke kunne modstå ham.
- Hvorfor? - Han nyder at kontrollere folk.
BRIAN WILSONS FRELSE
I 1989 inddrog Californien Landys bevilling.
Landy blev tvunget ud af Wilsons liv.
Var det svært at give slip?
Det var lidt svært for mig at give slip.
Når man har haft en kontrolfigur i sit liv i så lang tid.
Ni år fra 1983 til 1992.
Det var ni års kontrol.
BRIAN ER TILBAGE
TILLYKKE
Han har gjort alt det her.
Han fik støtte.
Han har fået følelsesmæssig tryghed.
Men han har trukket sig selv ud af mørket og tilbage i sollyset.
Dr. Landy kontrollerede mange aspekter af dit liv.
- Ja. - Var han en hård lærer?
Han var hård, ja. Han var hård.
Han fik mig til at spise spaghetti fra gulvet.
- Skøre ting. - Hvorfor gjorde han det?
Han opførte sig skørt.
Han sagde: "Spis din spaghetti fra gulvet."
Jeg sagde: "Åh, mand..." Han sagde: "Spis din...".
Han var ret ondskabsfuld.
To-tre uger senere sagde han: "Hej, Brian."
På en venlig måde. Det var noget af en oplevelse.
- Ens hjerne blev helt forvirret. - Ja.
Jeg måtte ikke ringe til min familie.
Det må være hårdt.
- Dine døtre voksede op. - Det var det, Jason.
Har du svært ved at finde mening i det gode og det dårlige?
Jeg tog det sure med det søde.
Ja.
Balancen mellem de to.
Ved du, hvad jeg gjorde?
- Hvad? - Da jeg var rigtig tyk.
Jeg spiste to bøffer til morgenmad og et stykke fødselsdagskage.
- Jaså? - Ja. Jeg kom op på 141.
- Åh gud. - Jason, jeg var så fed.
Da Eugene Landy kom ind i mit liv, vejede jeg mig selv.
Jeg vejede 141 kg, og han sagde:
"Vi skal til Kona på Hawaii, og du skal begynde at træne."
Så på fem eller seks måneder tabte jeg...
Jeg gik fra 141 til 84. Er det ikke utroligt?
- Manner... - Er det ikke fantastisk?
- Hvorfor spiste du så dårligt? - Jeg var bare dum.
Hvordan var det, da Landy tog dig med til Hawaii?
Jeg måtte droppe tre stofmisbrug på samme tid.
Jeg tilbragte et par nætter med at vende og dreje mig i sengen.
Stønnede og jamrede. Det var som at komme af heroin.
- Hold da op. - Det var hårdt.
Jeg måtte droppe cigaretter, alkohol og kokain.
- På én gang? - På en gang, ja.
Det var en af mine hårdeste ture.
Hvad var sværest at stoppe?
Det værste var cigaretterne.
- Han motiverede dig. - Ja, det gjorde han.
Men på den anden side kontrollerede han dig.
Ja, han gjorde. Han tjente penge på mit navn.
Ja.
Det, der var med Eugene Landy, var, at han skulle holde øje med Brians kost
og at tage sig af ham fysisk
og prøve at få ham til at tabe sig og stoppe med at leve et dårligt liv.
Han gik over grænsen,
uanset hvilke grænser der var,
og blev involveret i sangskrivning og produktion og den slags.
Det var ret kedeligt.
Da folk indså, hvor slemt det var,
fik det os hurtigt i gang med at skille os af med Landy.
Den dag ringede Brian til mig.
Han sagde: "Jeg er fri. "Jeg kan gøre, hvad jeg vil.
Hvad laver du, Andy?"
Jeg sagde: "Jeg laver ikke noget. Hvad vil du lave?"
Han sagde: "Jeg vil skrive sange."
Jeg tænker på, hvad jeg vil høre. Spil...
- Long Promised Road? - God beslutning.
Her er den.
Det er en fed sang.
Skrev Carl ordene?
- Jack Rieley skrev dem. - Okay.
- Ja. - Han døde for nylig.
- Er Jack død? - For et par år siden.
- Hvordan ved du det? - En, jeg kendte, fortalte mig det.
- Boede han i Amsterdam? - Ja, i Europa. Jeg ved ikke, om det...
- Er han død? - Ja.
- Manner... - For et par år siden.
Det er nok.
- Jack virkede som en sjov fyr. - Ja.
Det var ham, der fandt på at tage til Holland.
- Hvad døde Jack af? - Jeg er ikke sikker.
- Var han ældre end dig? - Jeg tror, han var på min alder.
Okay.
Vil du spille...
It's O.K. af Beach Boys?
- Ja da. - Fra 15 Big Ones.
- Rigtig sej sætning. - Ja.
Det knuste mit hjerte at høre, at Jack var død.
- Jeg beklager de dårlige nyheder. - Det knuste mit hjerte.
- For tre år siden? - Ja, måske mere.
- Er der andre, du vil høre? - Ja.
Spil...
Spil ikke noget. Jeg har hørt nok i dag.
Jeg tror, Brian Wilson har navigeret sig igennem mange ting.
Først Beach Boys, så solokarrieren.
Det er en alsidig rejse, som er så unik i vores tid.
Man må være hård for at gennemgå det, han var gjorde,
personligt og musikalsk, og med sin familie og det med faderen.
Det skal man være hård for at overleve.
Brian havde ikke en chance, men det, at han stadig er her
og optræder og laver musik,
det er et mirakel, ikke? Det er det. Gad vide, om han ser det sådan.
- Her er dit gamle sted. - Moonshadwos.
De har vist et dansegulv.
Jeg fik et par glas vin, havde det godt og gik ud og dansede.
- Ja. - I et stykke tid.
- Jeg vidste ikke, du var en god danser. - Jeg danser ikke ret godt, Jason.
Det gjorde du... Jeg så, du dansede meget til dit bryllup.
Ja.
- Når det kommer over dig? - Ja.
Fortæl mig om dengang, du og Melinda besluttede at blive gift.
Vi boede i et hus på Ferrari.
Hun siger: "Skal du ikke fri til mig?"
Jeg sagde jo. Hun sagde "ja!".
- Jeg sagde: "Vil du gifte dig med mig?" - Hun siger: "Ja!"
- Du må have været spændt. - Ja, vi blev gift i Palos Verdes.
I 1995.
At tale og lytte...
At inspirere...
Og at svare.
- Hvad? - Og at svare.
Og at svare.
For Brian og Melinda.
Hvornår besluttede I at få børn?
- Vi adopterede. - Ja.
I 1998.
Det må have været stort at adoptere nye børn.
Ja, det var vildt.
En, to, tre, sving.
De er meget kreative og legesyge.
Jeg lærte kærlighed af dem, måden de udtrykker kærlighed på.
Ja, det er inspirerende.
Der havde ikke været en tredje akt uden Melinda.
Brian fandt sin frelse. Han gik igennem sådan en mørk tid.
Og hver gang jeg ser dem, er de som et lykkeligt ægtepar med børn.
De elsker hinanden. Han er ikke typen, der lever ekstravagant.
Han vil bare lave musik og være sammen med sin familie.
Han fortjener ikke kun anerkendelse for musikken.
Han fortjener anerkendelse for sit privatliv.
Husker du den dag, du kom til Trancas?
- Til din fødselsdagsfest. - Ja, McCartney var der.
Hans kone Linda var der.
Det var et fedt hus.
Du lavede så meget den dag.
Det var din fødselsdagsfest, du lavede forsiden til Rolling Stone,
og du lavede sketchen til Saturday Night Live på samme dag.
- Lad os surfe. - Alle lærer hvordan.
Tag på safari med os.
Kom nu.
Ja.
Hvordan føles det at høre de sange?
Vidunderligt. Sikken skøn følelse.
Jeg bliver så stolt af Carl igen.
Hvornår vidste du, at Carl kunne synge så godt?
Altså... i 1965 eller 1966.
Da han sang God Only Knows, må du have tænkt: "Du godeste.
Han har virkelig oppet sig."
Jeg ville synge vokalen.
Jeg sagde: "Carl, vil du synge vokalen?"
Han sagde: "Ja, meget gerne." Han sang vokalen.
- Han nakkede den. - Ja, han gjorde.
PÅ VEJ TIL CARLS HUS.
Jeg så ham en uge, før han døde.
Han sagde: "Jeg klarer den, Brian. Jeg klarer den."
Han døde et par uger senere.
Den er følelsesmæssigt svær at synge. Men det føles godt at synge.
Når jeg synger den, tænker jeg på ham.
God Only Knows får et stående bifald hver gang.
Tak, mine damer og herrer!
Værsgo at tage plads. Mange tak.
Ja, der er den.
Lige her.
Jeg stiger ikke ud af bilen.
- Er du sikker? - Ja.
UDEN FOR CARLS HUS
- Jeg går ud, okay? - Jeg venter bare.
- For sentimentalt til mig. - Okay, det siger jeg.
- Vil du høre musik imens? - Ja.
Jeg spurgte Brian en gang:
"Hvorfor tror du, at vi fik så stor succes?"
CARL WILSONS STEMME
Han sagde: "Jeg tror, musikken hyldede livets glæder
på en meget enkel måde."
Den er ikke tung eller kompleks.
En ægte, direkte oplevelse af ren glæde.
CARL DØDE AF LUNGEKRÆFT I 1998 HAN VAR 51
- For meget med den? - Ja.
Ja.
Jeg vil gerne takke vores elskede Brian
for at skrive al den smukke musik og gøre denne aften mulig.
Giv en hånd til Brian Wilson.
- It's O.K.? - Ja.
- Er du tilfreds? - Jeg elsker det.
Det starter med en, to, tre.
Okay.
Det toner ind på otte-ti takter.
- Forstået. - Om ti.
Jeg forbereder mig mentalt på vokalen.
- Vokalen? - Ja.
- Godt. Skal jeg massere ryggen? - Gerne.
En, to, en, to, tre.
Det er en gave for os alle at have en som Brian eller de fyre,
der stadig vil spille musik.
Det er en gave til alle, for det behøver han ikke.
Brian vil altid gerne optræde. Han vil altid lave plader.
Det er, fordi han har musik i årerne.
Jeg ser ikke alder.
Jeg ser historie og en fortsættelse med at skrive historie.
Jeg tror, han hygger sig.
Han vil ud på vejen... Han vil fortsætte.
Det forstår jeg godt.
PET SOUNDS 50-ÅRS JUBILÆUMSTURNE
I de sidste to år har du været på turné 180 gange.
Det er mere, end du har spillet på noget tidspunkt i din karriere.
- Vi rejste verden rundt. - Det kan du være stolt af.
Mange koncerter.
Jeg var til koncert, og han spillede en sang, jeg aldrig troede, jeg ville høre.
Han åbnede munden, og jeg var bare...
Det har Brian givet mig mange gange.
Og ikke alene har han givet mig det.
Han skal gøre det hver dag i en koncert.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle forvente.
Hvad kan være svære end at spille Pet Sounds live?
Men vi kunne ikke tro det.
Hvis nogen ville vædde med mig,
ville jeg have væddet på, at de havde optagelser kørende imens.
Men i sidste ende lærte de bare,
hvordan man synger og genskaber den musik live,
og det gjorde mig så glad at se, hvad han skabte på den måde.
Det er blevet taget alvorligt,
og alle på scenen elsker den fyr og den musik.
Tak, mine damer og herrer!
Alle har problemer, om det er psykisk eller noget andet.
Brian er sårbar og ægte nok.
Mange tak.
Det giver folk en masse styrke, at han går derop og gør det.
Jeg ved, det giver mig styrke.
Jeg elsker ham. Han er en smuk og sød fyr.
Der er en ægte uskyld og optimisme
og positivitet og godhed. Det er det, han har i sig.
Det sjove ved de sange er,
at de både er gladere og mere smertefulde nu
på grund af tabet af ens egen ungdom, ens egen pubertet.
Men samtidig taler det til dit nuværende liv,
hvilket kendetegner stor og langvarig musik.
Som om der er en hemmelig kode,
der får Brians musik til at give genlyd som en fjer
eller et stykke græs, et blad, luft eller vand.
Der er noget, vi har brug for.
Det er, som om man hører hans musik og har brug for den for at leve.
Det er en essentiel del af ens liv. Det kan ikke beskrives med ord.
Meget få mennesker gør samme indtryk, som han har gjort
efter alt det, han har været igennem.
Og at komme ud på den anden side er utroligt og sjældent.
Der er en misforståelse om, hvad rigtige kunstnere er,
og dem, der holder øje med tiden.
Det er dem, der ikke hører til her.
Det er dem, der bare fortsætter.
Brian Wilson vil stadig slå God Only Knows.
Kan du forestille dig det?
En, to, tre, fire. Nej!
Nogen er for tidligt.
Jeg kan næsten huske et citat ord for ord:
At Brian Wilson mere end nogen anden
får stor indflydelse på amerikansk rockmusik de næste 30 år.
Man kan høre det. Din indflydelse er overalt, Brian.
KENNEDY CENTER HÆDERSPRis 2007
- Føler du, det er et stort ansvar? - Ja, det gør jeg.
Når man har etableret sig som kunstner og producer,
er det en kunstners pligt.
Det er konstruktivt arbejde.
Alle kunstnere har den følelse.
Han føler et behov for at behage.
Det er meget personligt. Det er naturligt.
IKKE DÅRLIGT, FAR
Det er naturligt.
Når jeg hører hans musik, smiler jeg.
Det får mig til at indse, at jeg stadig har mange sange i mig.
Der er stadig mange sange tilbage i Brian. Han skriver altid og laver musik.
Og jeg har den kærlighed til ham, som aldrig vil dø.
Brian Wilsons kamp mod psykisk sygdom er stadig en del af hans dagligdag.
Alligevel fortsætter han med at turnere og indspille ny musik.
Vi kører. Kan du høre dig selv?
- Ja. - En, to...
En, to, tre.
Brians musik bruger den samme kilde, som gospelmusikken udnytter.
Den dybe, fundamentale sorg eller mørke, som vi alle bærer på.
Det er, som om den finder dig og fjerner dig fra den.
Det var en del af musikken.
Harmonierne, lyden af dem, tilbød en udvej og en transcendens.
Du kan sætte alle de sange på, og de holder stadig.
Vi får aldrig Brian Wilson igen.
Han sagde engang, at han plejede at bede for at kunne lave spirituel musik
og lave et bedre album end Rubber Soul.
- Den var god. - Det er en god bøn. Det virkede.
Det burde omvende dig.
Brian er et levende eksempel.
Gennem sine lidelser, gennem sin smerte, fandt han en glæde.
Hans musik er en kærlighedshandling.
TIL MINDE OM NICK WALUSKO 1960-2019
Den var god!
- Jeg kan lide det! - Smukt.
Barbara Ann.
Ja!