A veure!
No em vociferin, la pregunta és ben senzilla!
Algú d'aquesta aula s'ha enamorat de mi?
Hi ha algú que no pugui sostenir el batec del seu cor
quan em veu pel claustre?
Ningú, bé.
Imagineu que m'han tocat 15 milions a la loteria.
Qui de vosaltres renunciaria als seus principis ètics
i juraria estimar-me eternament només pels diners?
Que poc m'han viscut!
A veure,
existeix l'amor interessat? Sí o no?
Llavors, podríem percebre angoixa a la recerca de l'amor?
No son aplicacions com Tinder una resposta a aquesta angoixa?
Li diem a l'algoritme les nostres preferències
i ell s'encarrega de buscar-nos una persona que s'ajusti al nostre perfil,
algú que ens complementi.
Però, què diu el filòsof Lucreci
al seu poema De Rerum Natura?
- Que no existeix la complementació ideal. - Exactament.
L'amor no és una bella història
entre dues ànimes bessones destinades a entendre's,
i afegeix que si la satisfacció de desitjos provoca angoixa,
llavors és millor que renunciïs a enamorar-te.
- Però això és una visió molt pessimista. - Al contrari.
Si tots fossin conscients del principi,
menys hòsties es pegarien.
Dit d'una altra manera:
qui és més perillós?
Donald Trump o Walt Disney?
No? Disney va posar al cap de milions de nens
que existeix l'amor ideal i els prínceps blaus,
i després passa el que passa, cony.
A l'ètica és molt important
saber quin tipus de valors determinen la nostra manera de ser.
Per què culpem al proïsme, a l'altre,
del fracàs dels nostres amors,
en lloc de culpar la idea de l'amor que ens han inculcat?
S'ha de ser hàbil per l'amor?
Sí, per molt que la societat es negui a acceptar-ho.
S'ha de tenir clar que a qui estimis,
tindrà aquesta barreja entre el que és bo i el que és dolent.
Com Escarlata O'Hara.
Qui és?
I sou la generació millor preparada de la història?
Els hi torno les dissertacions sobre la bellesa de Sòcrates.
- Casamiquela, Rai? - Jo.
Rubio, Pol?
Ramos, Andreu?
- Roca, Biel? - Jo.
- Hòstia! Un dos? - Algun problema?
Bé, és que és impossible, m'ha posat només un dos.
Li recomano un balneari?
Joder! Vostè no pot posar treballs per pensar!
I que després diguin que la meva no és una professió de risc.
De moment ha estat un dia de merda.
Conec els dies de merda, creu-me.
El millor que pots fer per combatre'ls
és menjar un bon tros de pastís red velvet .
Red velvet?
El millor pastís del món.
Bé, almenys ho havia d'intentar.
- Així et tinc. - Cafè lamentable,
pitjor que el meu bar.
- On treballes? - A El Taller.
- És bonic, però el cap és idiota. - Tots ho son. Curro a un pàrquing.
Em cabreja . El fet de ser amo li dóna un poder terrible.
- Esclaus a les seves ordres. - Treballes a les seves ordres.
Calla, no has donat un pal a l'aigua a la vida.
A veure, Biel: un, dos, tres, quatre, cinc .
Senyora Bolaño, soc el Pol, alumne de primer.
M'ha sorprès que no em corregís el treball.
Ah! És vostè.
Té sort de preguntar-m'ho a una biblioteca, em posaria a cridar.
On ha après a presentar treballs? A una selva del Congo?
- Escolti, que… - No, escolti vostè.
Marges irregulars, no puntua bé, comet faltes d'ortografia.
- D'acord, ho he pillat . - Me n'alegro, senyor Rubio.
Sap el meu nom?
Quants hi ha?
- Què és? Un Joc? - Quants?
- Cinc. - Cinc.
Son els llibres que deu haver llegit en tota la seva vida.
Faci'm cas, llegeixi molt més, i llavors, jo li corregiré l'examen.
Crec que exagera, però un munt!
El president de l'Associació del Rifle d'Arkansas,
llegeix molt més que vostè.
Aquesta és la fórmula del principi de no contradicció,
No,
alfa i no alfa.
Però mira!
Us regaleu flors amb el teu amiguet Pol? Què victorià!
Està més bo que menjar amb les mans.
- Ja hi som, ni un piscolabis tranquil·la. - Hola.
Soc el Biel Roca, primer. Em buscava vostè, oi?
Jo? A vostè? Per què?
Sílvia, aquest noi és molt simpàtic. Treu un dos i diu que no vol pensar.
Que no. Bé, en realitat m'ha sortit així
però no volia dir això.
Que sí que faig la carrera per pensar, que m'agrada reflexionar,
fins i tot sobre metafísica.
Bé, resi-li al primer motor immòbil i no es toqui.
D'acord.
Bé, adeu.
Pobret.
Ha d'escollir entre filosofia i pensar o restauració i servir.
Te la puc copiar?
Per tu.
Henry! Què hi fa la sauna plena de raquetes de tenis?
Que no son unes golfes!
Ui!
La mare que et va parir!
I aquest vermell, animal? Però, on vas amb això?
- No, què? - Crec que queda clar. Jo no passo llista.
Ni faig múltiples exàmens.
- Segons el pla Bolonya… - El Bolonya no és l'arkhé.
El meu pla com a catedràtica és:
poso els treballs que em dóna la gana i un únic examen, i passar llista,
cal? Ni que fóssim a l'ESO.
Però bé, vostè el que fa és el que més convingui a l'alumne, no?
Potser se li podria deixar escollir entre
un únic examen o dos.
- Es passa. - Ho celebro.
Tres exàmens, exercicis, passes llista.
També els hi demanes que vinguin desparasitats?
Pla Bolonya.
- Pla Bolaño i a prendre pel cul. - Prou, relaxa't una mica,
Ho sé i t'ho agraeixo, per això he rectificat,
però vaja, que els hi quedi clar que jo soc del ancien régime.
Passar llista…
- estan idiotitzant l'educació. - Si jo penso el mateix,
Estàs molt crescudeta tu, eh? Ja sé el que et passa.
A tu et posa calenta el Vidal.
I tu t'hauries de cuidar una mica, no?
- Sílvia, no vagis per aquí. - Sí, hi vaig.
Per això no tens la custòdia de la teva filla.
Tu no saps res.
T'inventes històries, hauries d'escriure novel·les.
Si el meu exmarit entrés en raó, podriem arribar a la custòdia compartida.
- D'acord, només dic que et cuidis. - Jo em cuido,
si estic estupenda, no em veus?
Vinga, et convido a berenar.
Conec un lloc amb magdalenes casolanes boníssimes.
- Vols veure'm grassa. - És clar.
Començo avui l'operació Hansel i Gretel.
Hola?
Hola, puja.
No. Minerva?
Fan una mica de fàstic, però les claus son dins.
Étienne! Pots abaixar la fucking música ? What the fuck?
- Minerva? - Aquesta casa és una merda! Étienne!
- J'arrive! - I la Minerva?
- La Minerva no hi és. - No hi és? Per què em fas pujar?
- How do you say that? - Liquadora?
Yes, liqua… Anyway, era antig a, I know, but… Fucking annoying!
Minerva no a la maison . Adéu!
- You, guy . Tens liquadora a casa? - No.
Li vaig dir a la Minerva que faria gaspatxo.
- Jordi, em deus mil euros. - Ara no és el moment.
- Avui tampoc? Quan ho serà? - Quan pugui. A la taula.
Rai!
Què fas aquí?
Res, pensava en tu.
- No està malament aquest bar. - És una merda.
- Què vols? Una cervesa? - Vinga.
Quina sorpresa.
- Devies estar molt avorrit. - Minerva.
Allà està el milico . Tant de bo em donin la beca.
Poques hores, tranquil·litat,
sense haver de suportar a aquest.
Tu estàs malament del cap.
Puc?
- Puc? - Posa-ho a la cistella, però que no vegi.
Com va el teu pare amb la nòvia? Es barallen?
- No. - Com que no?
Vius amb ells, ho has de provocar, ho tens molt fàcil.
Mama, no siguis dolenta.
Soc dolenta.
Vull que sigui un infeliç i que visqui sotmès a una dona castrant.
- La Lidia fa ioga. - Ioga? Què antiga.
Busca un gelat dels que t'agraden.
- Sense que tu ho vegis? - Sense que ho vegi.
- Vols una bossa? - Bossa.
- Posem Lo que el viento se llevó ? - No, Capitana Marvel.
Va, no m'emboliquis, que te la saps de memòria.
Algun problema amb el meu amor a Red Butler?
- A mi no em posa. - Com que no?
Si és un cavaller de Charleston.
- Diràs que el teu nòvio és més guapo. - El Victor ho és més.
Uf! Fa mala olor.
Vinga, escull una peli
i poso el gelat al congelador.
Saps què?
Pensava fer l'exercici de les carpetes amb els de primer.
Mai falla.
Els alumnes al·lucinen amb la seva profe.
I si t'ho deixo en plan pòstum?
Més o menys, suposo que voldria donar-me'ls algun dia, però…
La va palmar .
- Joder, papa, quin tacte! - Ui, perdona, home, va morir.
- Doncs res. A llegir, noi! - Sí, ja m'ho han dit últimament.
- Me'l deixes? - És clar.
Escolta, papa.
Anem a viure amb la Glòria.
Home. Em dones el teu permís?
Només et dic que em sembla bé.
I res, que…
Que t'estimo.
És clar.
Els fills estimen als seus pares.
Pol, m'estàs demanant diners?
Joder, papa! Estàs sembrao !
- Et dic una cosa bonica, no és fàcil. - Home, no, que m'agrada.
Escolta! Té!
No vull tenir un germanet.
Vinga, vés a la merda! Guarda-ho per tu,
que segur que ja t'has enamorat a la universitat.
Oi que sí, eh? T'he pillat .
- És guapa? - Deixa-ho.
Escolta'm bé, Pol.
Entre tu i jo,
- posem de moda la felicitat! - Estàs pletòric avui.
És amor! És l'amor!
- L'amor! - Papa, què fas?
Baixa d'allà! Et trencaràs el maluc. On vas?
Sí, vindran i farem com si no ens coneguéssim.
- T'adones del que em demaneu? - "Demaneu", parla correctament.
- Tens raó, s'ha acabat. - Què penses fer?
Deixar-ho. Finito. Chao.
No hauries de ser aquí, però m'encanta que hagis vingut.
Però, escolta, t'acomiades ja de debò?
Atenció tothom! Silenci, si us plau.
Senyores i senyors,
ha estat un plaer treballar per tots vostès,
no puc dir el mateix de l'amo del bar,
em deu 1000 € des de fa… Tres mesos?
El fill de puta em demana calma.
Calma en vaig tenir molt de temps.
Vius a costa del meu treball.
O em pagues ara o truco a la policia.
Paga-me'ls complets, que si no busco gasolina i ho cremo tot.
Vinga.
- I si no em donen la beca, boludo ? - Ets una argentina molt boja.
Ja tenim una cosa en comú.
Concha de la lora ! Què he fet?
Molt bo.
Amazing! Meravellós.
Un salvador de meravella, amb el seu ou i groga,
de pares a les Antillas,
no ho sabeu? C'est la truita.
Visca!
- No la coneixia aquesta. - Home, és clar,
- és meva. - Collons, molt bé!
- Posa-li música, que ets compositor. - És clar!
Biel, tu ets un paio intel·ligent i molt bon cuiner.
La millor truita de patates que he tastat.
Bé, gràcies.
- A què et dediques? - Estudio màster.
- Telecomunicació a la Politècnica. - Ah, què bé!
- Segur? - Sí, cap problema, no…
Potser li agrada la truita a la Minerva.
Segurament.
- Vinga. - Okay, bye!
Què simpàtic!
Bé, carinyo,
em truques quan siguis al bus, d'acord?
- Adeu. - Adeu.
Serà filla de puta!
- Què? Encara no he arribat a la parada. - Laura.
Havia comprat ginebra per aquest cap de setmana,
que tinc sopar amb les amigues. M'has deixat sense.
- Ja. - Et dic que no era per mi .
És l'aniversari de la Rosa,
i saps que celebrem menjant i bevent,
tothom ho fa esporàdicament.
No li diràs al teu pare que era per mi.
- D'acord. - Escolta,
no t'he explicat que tinc un alumne simpàtic a primer.
I ha fet un treball sobre la bellesa excel·lent,
tot i que amb faltes.
Potser li faig a ell l'exercici de les carpetes.
Vigila!
L'Amy està fent ioga.
No tant com la teva casa amb piscina.
La teva nòvia estarà contenta amb tant de luxe.
Puc saber-ho, responsable de la meva ruïna?
Mira, l'Amy ha après a fer truita de patates.
- Ah! - Republicana, però té detalls.
I tu?
No t'has enamorat mai?
- No m'ha passat mai. - Què estrany.
Amors?
Una vegada.
- És l'acomiadament. - Ah.
Avui ja m'has pervertit prou.
Jo em quedo al meu pisoplón .
Mira la gringa!
- Un bracet de gitano! - Ui, quin detall!
- La jaqueta. - Sí, perdona.
- Ja? Què ràpid! - Sí. Dóna'm, ho porto a la cuina.
Penso vendre els mobles vells al Wallapop.
- et faré l'esmorzar. - Pol, fill,
- vine a veure la teva habitació. - Quina?
- Aquí. - Aquesta?
I tenim un plegatín per si algun amiguet es queda a dormir.
Papa, no tinc set anys.
Deixa'm, tinc il·lusió que vingui gent, que la casa s'ompli de vida.
- És per aquí? - Sí.
Què guai .
Ja veus,
cadascú al seu cau,
amb la seva vida.
Filòsof.
Pol! Ajuda'm amb les caixes!
Me'n vaig, m'he saltat dues classes per la mudança.
Em deixes amb aquest panorama?
Ens agrada pensar que hi ha realitat fora de nosaltres.
Un mon on les coses son el que son independentment del que diguem.
Avui els hi demostraré que la ment de l'ésser humà és dèbil,
i que tenim tendència a dir el que fan i diuen els altres.
- De quin color és aquesta carpeta? - Verda.
Verda.
Si algun alumne arriba tard, com acostuma a passar,
els hi preguntaré pel color de la carpeta i vostès diran que vermell, estem?
Tard, però passi.
Bé, seguim.
Subtítols: Laia Pedregosa