A veure!
No em vociferin, la pregunta és ben senzilla!
Algú d'aquesta aula s'ha enamorat de mi?
Hi ha algú que no pugui sostenir el batec del seu cor
quan em veu pel claustre?
[María] Ningú, bé.
Imagineu que m'han tocat 15 milions a la loteria.
[María] Qui de vosaltres renunciaria als seus principis ètics
i juraria estimar-me eternament només pels diners?
- Més d'un. - Va!
Que poc m'han viscut!
A veure,
existeix l'amor interessat? Sí o no?
- Sí. - Clar que existeix,
hi ha moltes parelles per interès econòmic, com empreses.
[Rai] No només per pasta, també es casen per no estar sols.
Llavors, podríem percebre angoixa a la recerca de l'amor?
[María] Són aplicacions com Tinder una resposta a aquesta angoixa?
Li diem a l'algoritme les nostres preferències
i ell s'encarrega de buscar-nos una persona que s'ajusti al perfil,
algú que ens complementi.
Però, què diu el filòsof Lucreci
al seu poema De Rerum Natura?
- Que no hi ha complementació ideal. - Exactament.
L'amor no és una bella història
entre dues ànimes bessones destinades a entendre's,
i afegeix que si la satisfacció de desitjos provoca angoixa,
[María] llavors és millor que renunciïs a enamorar-te.
- Però això és una visió molt pessimista. - Al contrari.
Si tots fossin conscients del principi,
menys hòsties es pegarien.
Dit d'una altra manera:
qui és més perillós?
Donald Trump o Walt Disney?
No? Disney va posar al cap de milions de nens
que existeix l'amor ideal i els prínceps blaus,
i després passa el que passa, cony.
A l'ètica és molt important
saber quin tipus de valors determinen la nostra manera de ser.
[María] Per què culpem al proïsme, a l'altre,
del fracàs dels nostres amors,
en lloc de culpar la idea de l'amor que ens han inculcat?
S'ha de ser hàbil per l'amor?
Sí, per molt que la societat es negui a acceptar-ho.
S'ha de tenir clar que a qui estimis,
tindrà aquesta barreja entre el que és bo i el que és dolent.
Com Escarlata O'Hara.
Qui és?
I sou la generació millor preparada de la història?
[rialla]
Els hi torno les dissertacions sobre la bellesa de Sòcrates.
- Casamiquela, Rai? - Jo.
Collons, un set.
Rubio, Pol?
- Què t'ha posat? - Aparta.
Ramos, Andreu?
- Roca, Biel? - Jo.
- Hòstia! Un dos? - Algun problema?
No, no res.
Bé, és que és impossible, m'ha posat només un dos.
Li recomano un balneari?
[rialla]
Joder! Vostè no pot posar treballs per pensar!
I que després diguin que la meva no és una professió de risc.
Martí, Pol.
De moment ha estat un dia de merda.
Conec els dies de merda, creu-me.
El millor que pots fer per combatre'ls
és menjar un bon tros de pastís red velvet.
Red velvet?
El millor pastís del món.
No crec que un pastís em pugui alegrar el dia.
Bé, almenys ho havia d'intentar.
No et riguis tant del Biel que no tens nota.
Segur que ni s'ha enterat . Parlo amb ell i solucionao .
- Què et ve de gust avui per dinar? - Què dius, tonto ?
Què vols per dinar?
Pollastre a l'ast
i…
patates al caliu.
Avui dines a casa meva.
[Àvia] - Que no! No! [Bruno] - Posa't-hi!
- A fe meua ha de ser un productor. - A fe meua?
Veus com parles? Com un personatge de Shakespeare.
Ofereixen feina, però no diuen quan cobres.
Sí?
Sí, però no pot parlar, està ocupada.
Deixeu-me en pau, collons!
No estàs bé del cap.
Nen,
tots aquests mobles, els vendré.
- Vaig a la uni. M'estic cansant de tu. - Ah, sí, mireu-lo com parla,
des de la seva edat fastigosa, refregant-me la seva joventut.
Que sàpigues una cosa, el meu món s'està acabant,
el meu fill no hi és, camino per la ciutat i tot és diferent de com ho vaig conèixer.
I mira,
aquí hi ha els telèfons dels meus companys d'escenari,
s'estan morint tots.
Els joves foteu molta ràbia, i saps per què?
Obriu la porta i espera el temps, agenollat, a la vostra disposició.
Jo també he sigut jove, niñato .
Tinc documents que ho acrediten!
[Oti] - Em falta el telèfon d'algú? [Rai] - No, jo t'ho he donat.
Sis, dos, vuit, quatre… el meu.
- Fes-me una perduda desprès, vale ? - Vale.
- Així et tinc. - Cafè lamentable,
pitjor que el meu bar.
- On treballes? - A El Taller.
- És bonic, però el cap és idiota. - Tots ho són. Curro a un pàrquing.
Em cabreja. El fet de ser amo li dóna un poder terrible.
- Esclaus a les seves ordres. - Treballes a les seves ordres.
Calla, no has donat un pal a l'aigua a la vida.
- Tinc curiositat per la classe obrera. [Pol] - Ja te la pots fotre pel cul.
A veure, Biel: un, dos, tres, quatre, cinc.
- Els folis que et dec. - En serio ?
- No cal. Bueno , merci. - Sí.
Què has escrit de Sòcrates perquè t'hagi fotut un dos?
No sé, crec que el meu treball és bo.
- Pobret. Jo he tret un cinc pelat. - Tan bo no serà…
Tu un cinc? Però si tu no volies estudiar això.
- Vale , perdona. - Oti, bravo.
Almenys al Biel li han posat nota.
No es podia dir?
Hola.
Senyora Bolaño, soc el Pol, alumne de primer.
M'ha sorprès que no em corregís el treball.
Ah! És vostè.
Té sort de preguntar-m'ho a una biblioteca, em posaria a cridar.
On ha après a presentar treballs? A una selva del Congo?
- Escolti, que… - No, escolti vostè.
Marges irregulars, no puntua bé, comet faltes d'ortografia.
- D'acord, ho he pillat. - Me n'alegro, senyor Rubio.
Sap el meu nom?
Quants hi ha?
- Què és? Un Joc? - Quants?
- Cinc. - Cinc.
Són els llibres que deu haver llegit en tota la seva vida.
Faci'm cas, llegeixi molt més, i llavors, jo li corregiré l'examen.
Crec que exagera, però un munt!
El president de l'Associació del Rifle d'Arkansas,
llegeix molt més que vostè.
Aquesta és la fórmula del principi de no contradicció,
és un dels tres axiomes clàssics en lògica.
No,
[Vidal] alfa i no alfa.
[Vidal] És a dir, una cosa no pot ser i no ser al mateix temps.
[Vidal] Puc dir: "això és i no és una taula"? No.
[Vidal] Per tant, no es pot negar el principi de no contradicció.
[Vidal] El pensador Avicena deia que,
[Vidal] a qualsevol persona que negui el principi de no contradicció,
se l'hauria de cremar a la foguera.
Almenys, fins que admetés
que no és el mateix ser cremat a la foguera que no ser-ho.
Mola, eh? El metrallador de Lyon.
A mi el que em flipa no és que matés, sinó que destruïa edificis sencers.
Aquí hi ha d'horribles, ja els podrien destruir.
Sara, portes un dia…
Però mira!
Us regaleu flors amb el teu amiguet Pol? Què victorià!
- No ens has ensenyat la foto? - Sí! Foto!
- Vale . - Foto!
Aguanta això, pesat. Té.
Està més bo que menjar amb les mans.
Típic guapet d'anunci.
Mira els peixos tot happy i nosaltres a classe.
Biel!
M'acabo de trobar a la Bolaño. Diu que t'espera al seu despatx.
- Vol parlar amb tu? - Què dius?
Joder ! No!
[Oti] Tranqui, que segur que anirà bé.
Prepara't perquè et foti uns mocs.
- És mentida. - Què?
Sí! M'encanta! Joder, què cabró!
- Ja hi som, ni un piscolabis tranquil·la.
Soc el Biel Roca, de primer. Em buscava vostè, oi?
Jo? A vostè? Per què?
Sílvia, aquest noi és molt simpàtic. Treu un dos i diu que no vol pensar.
Que no. Bé, en realitat m'ha sortit així
però no volia dir això.
Que sí que faig la carrera per pensar, que m'agrada reflexionar,
fins i tot sobre metafísica.
Bé, resi-li al primer motor immòbil i no es toqui.
D'acord.
Bé, adeu.
Pobret.
Ha d'escollir entre filosofia i pensar o restauració i servir.
Te la puc copiar?
Per tu.
Què t'ha dit la Bolaño del treball?
Res,
que s'ho mirarà.
No m'ho crec.
Per què hauria de mentir-te?
Collons, aquest menjador és gran com tot casa meva.
Ha de ser fàcil acostumar-se als luxes.
- On vius tu? - On visc?
En un pis petit i vell que tenia llogat la meva àvia.
Classe obrera, no ho suportaries.
En aquesta casa cadascú té 200 metres quadrats per ell sol.
Pots passar tres dies aquí i no coincidir amb ningú.
[Esther] Henry! Què hi fa la sauna plena de raquetes de tenis?
[Esther] No són unes golfes!
Ui!
- Hola, estàs amb gent. - El Pol, de la uni.
[Pol] - Hola. - Hola, què tal?
- Encantada. - Esther, la meva tieta.
Em trobo la sauna plena de trastos,
[Esther] pilotes gastades de tenis, les pales de ping pong. Un merder.
Adeu, guapos.
Viu aquí?
Què va.
Té l'excusa de fer-li companyia a ma mare, però ve aquí a fotre's el gustazo .
De vegades follem.
[Riu molt alt]
Què?
Dius en serio lo de la tieta?
Per què hauria de mentir-te?
Iaia, és per tu.
Què mono. Fes-me un petó. Vigila que no et cremi amb el cigarro.
Vine.
[Carmina] Tot el que he marcat en vermell, m'ho venc.
Què dius? Hòstia!
Nova vida, nous mobles. Em cansa aquest decorat.
- Necessito nous espais, noves emocions. - Prou, Carmina Calduch!
Entenc que des de la mort estiguis trastocada.
Trastocada?
No puc plorar la mort d'un fill?
Ai, la biblioteca! Hi ha massa libres.
[Bruno] - Me'n vaig. [Carmina] - Espera!
[Carmina] Pol Rubio?
No posa això? Allà dalt hi ha un paquet o jo què sé.
[Rai] Per què mires fixament?
Què dius? No miro.
Sempre necessites aparentar el que no és?
"No t'estic mirant, no tinc problema amb la Bolaño".
[María] Amb mi no cal que fingeixis. No t'ha posat nota i punt.
Vale . La cabrona no m'ha volgut puntuar, diu que escric de pena. Content?
[Pol] Que no ens coneixem de sempre.
- Per què he vingut? Ens tenim mania. - Et caic bé.
[Rai] I tu a mi.
Sí, el que fotia amics fent brometes.
Reconec que
no tinc gaires amics.
Els que tenia eren merda, no els vull veure.
[Bruno] Pol, passa't a casa quan puguis. He trobat una cosa que t'agradarà.
Ei, Bruno!
Vale , ja em passaré. No sé de què parles, però bueno .
Vinga, adeu.
Et presento els amics del meu pare?
La mare que et va parir!
Estan bé, eh?
Estan bé? És una bogeria, tio.
Hòstia puta!
I aquest?
Joder! Això és porno, tio!
Hòstia puta!
I aquest vermell, animal? Però, on vas amb això?
Joder!
Li puc fer un petó? Puc?
Collons amb el teu pare, eh?
Es passava hores aquí.
Els cuidava molt. Sortia a passejar de tant en tant.
- I tu no els fas servir? - No.
Tens ràbia al teu pare.
Hem d'estimar a la família perquè compartim cognoms al DNI?
[Vidal] El 70 % de l'avaluació final correspon als dos exàmens,
el 20 % als treballs i exercicis que se'ls demani entregar.
[Vidal] Gràcies, Lourdes.
[Vidal] Com a mínim és el que fem a Lògica, i el 10 % a l'assistència.
[Octavi] No és massa estona passar llista a totes?
[Vidal] És un moment, home.
[Vidal] Si es vol, es pot. Lògicament.
Sí, María?
- No, què? - Crec que queda clar. Jo no passo llista.
Ni faig múltiples exàmens.
La idea del deganat,
que bàsicament soc jo, és que tots anem a una.
- Segons el pla Bolonya… - El Bolonya no és l'arkhé.
El meu pla com a catedràtica és:
poso els treballs que em dóna la gana i un únic examen, i passar llista,
cal? Ni que fóssim a l'ESO.
Però bé, vostè el que fa és el que més convingui a l'alumne, no?
Potser se li podria deixar escollir entre
un únic examen o dos.
A mi no em sembla mala idea, això, no? I no sé, si cal passar llista…
- Es passa. [Vidal] - Ho celebro.
La tendència en la docència és la de fer
més proves perquè no s'ho juguin a una carta.
Em sembla bona idea. Jo faig tres en total.
[Riu]
Tres exàmens, exercicis, passes llista.
També els hi demanes que vinguin desparasitats?
[La Bolaño riu]
És broma, Vidal. No t'enfadis.
No, si estic rient, María.
Els degans riem per dins.
Pla Bolonya.
- Pla Bolaño i a prendre pel cul. - Prou, relaxa't una mica,
t'he avisat dues vegades.
Ho sé i t'ho agraeixo, per això he rectificat,
però vaja, que els hi quedi clar que jo soc del ancien régime .
Passar llista…
- estan idiotitzant l'educació. - Si jo penso el mateix,
[Sílvia] però no tens 20 anys, no et pots comportar així.
[Sílvia] I lo del xiclet?
Estàs molt crescudeta tu, eh? Ja sé el que et passa.
A tu et posa calenta el Vidal.
I tu t'hauries de cuidar una mica, no?
- Sílvia, no vagis per aquí. - Sí, hi vaig.
Per això no tens la custòdia de la teva filla.
Tu no saps res.
T'inventes històries, hauries d'escriure novel·les.
Si el meu exmarit entrés en raó, podríem arribar a la custòdia compartida.
- D'acord, només dic que et cuidis. - Jo em cuido,
si estic estupenda, no em veus?
Vinga, et convido a berenar.
[María] Conec un lloc amb magdalenes casolanes boníssimes.
- Vols veure'm grassa. - És clar.
[María] Començo avui l'operació Hansel i Gretel.
[Riuen]
La carta al pare de Kafka,
Mort a Venècia,
Borkman, Ibsen.
Què fort!
Al treball de recerca sobre Hegel,
el Merlí em va dir: "Puja aquí i tria deu llibres".
- Aquests. - Sí. Va dir:
"Seu al sofà", vaig venir aquí
i em feia preguntes i si no responia bé, em llançava un llibre.
- És bastant el seu estil. - Hòstia, me'ls ha guardat.
Felicitats.
El meu pare et fa regals des del més enllà.
No vull plorar.
Tens els ulls brillants,
com et queda tan bé.
Com a mínim podries abraçar-me, xulito.
Fins quan seré el xulito?
Dos tios abraçats,
o són gais
o són actors.
Així que el Merlí li regala llibres al seu alumne preferit.
Previsible.
Com estàs, Carmina?
Nen,
a mi tracta'm de vostè.
- No et penso tractar de vostè. - Pol, què fots?
- Cada cop que la tracto es posa fatal. - És qüestió de respecte. Tinc una edat.
No t'ha dit que estic a un pas de la mort?
Collons!
No hauria de ser al revés?
Si has viscut molt, no estàs més a prop de la mort,
Estàs més a prop de la vida. Estàs molt més connectada amb la vida.
Carmina, tu ets una professional de la vida.
Bruno,
aquest nen
l'hem de cuidar.
Papa, què fots aquí?
Res, he plegat ara. Estic fart de fer fotocòpies.
- Tens la nota del treball d'Ètica? - No.
- No? - No.
La Bolaño va al seu rollo.
Ens va dir que avui estarien corregits, i què va.
Però, no sé, li pots perdonar, no?
Aquí té fama de ser la millor profe de filosofia.
Bueno …
Hi ha més de profes bons.
És especialeta.
Potser s'ho ha cregut.
[Pare] Tu concentra't, que aquesta carrera és molt densa.
Vale . De Filo sempre treia bones notes.
Sé que tenies bones notes, però aquí es complica.
Per exemple, l'assignatura de Lògica s'assembla molt a les mates,
- i tu les mates… - Papa, ja m'espavilaré.
- I si no li demano jo als amics. - Què…
- o a les amigues, no? - No comencis!
Què? No he dit res.
- Et deu agradar alguna noia, no? - Prou!
- Penses que en 15 dies em puc enamorar? - 15 dies? Tu 15 minuts.
Minerva?
Hola?
Hola, puja.
No. Minerva?
Fan una mica de fàstic, però les claus són dins.
- Hola? Minerva? [Amy] - Joder!
[Música]
- Minerva? [Amy] - You kidding me.
[Amy] Étienne! Pots abaixar la fucking música? What the fuck?
- Minerva? - Aquesta casa és una merda! Étienne!
[Étienne] - J'arrive! - I la Minerva?
- La Minerva no hi és. - No hi és? Per què em fas pujar?
- Que veux-tu? - Did you use my blender?
- Yes, sí. - Look at it!
- You don't like to share. French like to. - You broke it!
- How do you say that? - Liquadora?
Yes, liqua… Anyway, era antiga, I know, but… Fucking annoying!
Una…
Minerva no a la maison . Adéu!
Espera, pots estar fins que torni.
- A quina hora? - Je ne sais pas.
- You, guy . Tens liquadora a casa? - No.
Li vaig dir a la Minerva que faria gaspatxo.
Jo sé fer truita de patates.
Sí.
La taula del fons.
- Jordi, em deus mil euros. - Ara no és el moment.
- Avui tampoc? Quan ho serà? - Quan pugui, guapa. A la taula.
Rai!
Què hi fas aquí?
Res, pensava en tu.
- No està malament aquest bar. - És una merda.
- Què vols? Una cervesa? - Vinga.
Quina sorpresa.
- Devies estar molt avorrit. - Minerva.
Allà està el milico . Tant de bo em donin la beca de la biblioteca.
Poques hores, tranquil·litat,
sense haver de suportar a aquest boludo .
Deixa't de beques i envia'l a la merda. Sense pensar-ho.
Fes-ho ara.
Tu estàs malament del cap.
Puc?
- Puc? - Posa-ho a la cistella, però que no vegi.
Com li va el teu pare amb la nòvia? Es barallen?
- No. - Com que no?
Vius amb ells, ho has de provocar, ho tens molt fàcil.
Mama, no siguis dolenta.
Soc dolenta.
Vull que sigui un infeliç i que visqui sotmès a una dona castrant.
- La Lidia fa ioga. - Ioga? Què antiga.
Busca un gelat dels que t'agraden.
- Sense que tu ho vegis? - Sense que ho vegi.
Hami.
- Vols una bossa? - Bossa.
- Posem Lo que el viento se llevó ? - Otra vez no, Capitana Marvel.
Va, no m'emboliquis, que te la saps de memòria.
Algun problema amb el meu amor a Red Butler?
- A mi no em posa. - Com que no?
Si és un cavaller de Charleston.
- Diràs que el teu nòvio és més guapo. - El Víctor ho és més.
Uf! Fa mala olor.
Vinga, escull una peli
i poso el gelat al congelador.
[Música]
Saps què?
Pensava fer l'exercici de les carpetes amb els de primer.
Mai falla.
Els alumnes al·lucinen amb la seva profe.
I t'ho va deixar en plan pòstum?
[Pol] Més o menys, suposo que voldria donar-me'ls algun dia, però…
La va palmar.
- Joder, papa, quin tacte! - Ui, perdona, home, va morir.
- Doncs res. A llegir, noi! - Sí, ja m'ho han dit últimament.
Psicopatología de la vida cotidiana.
- Me'l deixes? - És clar.
Escolta, papa.
Anem a viure amb la Glòria.
Home. Em dones el teu permís?
No.
Només et dic que em sembla bé.
I res, que…
Que t'estimo.
És clar.
Els fills estimen als seus pares.
Pol, m'estàs demanant diners?
Joder , papa! Estàs sembrao !
- Et dic una cosa bonica, no és fàcil. - Home no, que m'agrada.
Escolta! Té!
No vull tenir un germanet.
Vinga, vés a la merda! Guarda-ho per tu,
que segur que ja t'has enamorat a la universitat.
Oi que sí, eh? T'he pillat .
- És guapa? - Deixa-ho.
Escolta'm bé, Pol.
Entre tu i jo,
- posem de moda la felicitat! - Estàs pletòric avui.
És amor! És l'amor!
Papa, papa.
- L'amor! - Papa, què fas?
Baixa d'allà! Et trencaràs el maluc. On vas?
No estàs a casa teva, Minerva.
Els dius als amiguets que marxin o que no donin conversa.
Sí, vindran i farem com si no ens coneguéssim.
- T'adones del que em demaneu? - "Demaneu", parla correctament.
- Tens raó, s'ha acabat. - Què penses fer?
Deixar-ho. Finito . Chao.
No hauries de ser aquí, però m'encanta que hagis vingut.
Però, escolta, t'acomiades ja de debò?
Atenció tothom! Silenci, si us plau.
Què cony fots?
Senyores i senyors,
ha estat un enorme plaer treballar per tots vostès,
no puc dir el mateix de l'amo del bar,
em deu 1000 € des de fa… Tres mesos?
- Calma't, Minerva. - Calma.
El fill de puta em demana calma.
Calma en vaig tenir molt de temps.
Vius a costa del meu treball d'esclava.
O em pagues ara mateix o truco a la policia.
[Música]
Paga-me'ls complets, que si no busco gasolina i ho cremo tot.
[La música segueix]
[Soroll de la caixa registradora obrint-se]
Vinga.
[La música s'anima]
[Els clients del bar aplaudeixen]
- I si no em donen la beca, boludo ? - Ets una argentina molt boja.
Ja tenim una cosa en comú.
Concha de la lora ! Què he fet?
Molt bo.
Amazing ! Meravellós.
[Música de fons]
Un salvador de meravella, amb el seu ou i groga,
de pares a les Antillas,
no ho sabeu? C'est la truita.
Visca!
- No la coneixia aquesta. - Home, és clar,
- és meva. - Collons, molt bé!
- Posa-li música, tu que ets compositor. - És clar!
Biel, tu ets un paio intel·ligent i molt bon cuiner.
La millor truita de patates que he tastat.
Bé, gràcies.
- Tu a què et dediques? - Estudio màster.
- Telecomunicació a la Politècnica. - Ah, què bé!
Sí.
Jo no sé què faig aquí.
- No tens el telèfon de la Minerva? - No, no cal, ja…
Ja està. Vull dir, me'n vaig. És tard.
- Segur? - Sí, cap problema, no…
- Bueno. - La veuré demà a la universitat, llavors…
Potser li agrada la truita a la Minerva.
Segurament.
- Vinga. - Okay, bye!
- Adeu. - Salut.
Què simpàtic!
Bé, carinyo,
em truques quan siguis al bus, d'acord?
- Adeu. - Adeu.
[Música]
Serà filla de puta!
Ana Karenina.
- Què? Encara no he arribat a la parada. - Laura.
Havia comprat ginebra per aquest cap de setmana,
que tinc sopar amb les amigues M'has deixat sense.
- Ja. - Et dic que no era per mi.
És l'aniversari de la Rosa,
i saps que els adults celebrem menjant i bevent,
tothom ho fa esporàdicament.
No li diràs al teu pare que era per mi.
- D'acord. - Escolta ,
no t'he explicat que tinc un alumne simpàtic a primer.
- Ah, ¿sí? - Sí.
I ha fet un treball sobre la bellesa excel·lent,
tot i que amb faltes.
Potser li faig a ell l'exercici de les carpetes.
[So dels ocells piulant]
Vigila!
L'Amy està fent ioga.
Està bé el piset.
No tant com la teva casa amb piscina.
La teva nòvia estarà contenta amb tant de luxe.
Una manera sutil de preguntar-me si en tinc.
Puc saber-ho, responsable de la meva ruïna?
Ruïna? Si tens mil euros a la butxaca, noia.
No, no tinc nòvia, ni la busco.
He tingut rotllos, això sí.
Mira, l'Amy ha après a fer truita de patates.
- Ah! - Republicana, però té detalls.
I tu?
No t'has enamorat mai?
[Rai] No sé enamorar-me.
[Rai] - No m'ha passat mai. - Què estrany.
I tu?
Amors?
Una vegada.
Un error.
[Música]
- És d'acomiadament. - Ah.
Avui ja m'has pervertit prou.
Val .
Me'n vaig al meu casoplón .
Jo em quedo al meu pisoplón .
Mira la gringa!
[Rai] Ens veiem a la uni.
[Pica el timbre]
Hola!
- Hola! - Passeu.
[Riuen]
- Com estàs, maco? - Molt bé.
Una mica raro això de viure a casa d'una exprofe, però bueno .
- Un bracet de gitano! - Ui, quin detall!
- La jaqueta. - Sí, perdona.
- Què xulo el pis, Glòria. - Sí, és bonic.
- Espero que et sentis a casa teva. - En una setmana ens traslladem.
- Ja? Què ràpid! - Sí. Dóna'm, ho porto a la cuina.
Penso vendre els mobles vells al Wallapop.
No omplirem el pis de trastos, Glòria.
Ja parla en català amb accent de Vic.
- Gràcies, Pol. - No, per què?
Necessitàvem fer-ho bé.
- Si tu no hi estaves d'acord. - L'amor, no?
L'amor.
Vull que sàpigues que no tinc intenció de fer de mare.
- Vale. - Però si un dia et ve de gust
- et faré l'esmorzar. - Pol, fill,
- vine a veure la teva habitació. - Quina?
- Aquí. - Aquesta?
Joder !
Un llit gran!
I un escriptori per estudiar.
I tenim un plegatín per si algun amiguet es queda a dormir.
Papa, no tinc set anys.
Deixa'm, tinc il·lusió que vingui gent, que la casa s'ompli de vida.
Glòria, ensenyem-li la galeria, acollonant! Passa!
- És per aquí? - Sí.
Què guai.
[So dels grills de fons]
Ja veus,
cadascú al seu cau,
amb la seva vida.
Filòsof.
- Alfonso, el sopar. - Sí.
[Música d'un piano]
Pol! Ajuda'm amb les caixes!
Me'n vaig, m'he saltat dues classes per la mudança.
Em deixes amb aquest panorama?
[So dels grills de fons]
Hola.
Ens agrada pensar que hi ha realitat fora de nosaltres.
Un món on les coses són el que són independentment del que diguem.
Avui els hi demostraré que la ment de l'ésser humà és dèbil,
i que tenim tendència a dir el que fan i diuen els altres.
- De quin color és aquesta carpeta? - Verda.
Verda.
Si algun alumne arriba tard, com acostuma a passar,
els hi preguntaré pel color de la carpeta i vostès diran que vermell, estem?
Sí.
[Piquen a la porta]
Hola.
Tard, però passi.
Bé, seguim.