NETFLIX UVÁDÍ
PŮVODNÍ SÉRII MOVISTAR+
Nacisté.
V jídelně.
Znamení šílenství.
Buď jsi s námi, nebo tě zabijeme.
Chápeš? Tato fotka je důležitá proto, aby se to neopakovalo.
Promiň, ale už se stalo.
Rwanda, Srbsko, v Chile, v Argentině…
Bez svastiky, ale stalo se to.
Nejsme jenom „sexkámoši"?
Dobře.
- Ale chtěl bych být víc. - Nemusíme se brát.
Ne, ne, jasně.
Prvně se seznámím s tvým otcem.
Kluci, říká se, že ve zdech jsou červotoči.
Tak proto je opravují.
Ta výstava je dobrá, že?
Viděli jste fotky nacistů?
Ano, ano. Úžasné.
Praví nacisté, nebo ti z Schindlerova listu.
Jo, jo, těžký sračky.
Podívejte na rektora.
Skromná výstava ukazující, jak jídelna
pohlédla Historii s velikým „H“ do očí.
A nyní se seznámíte s mužem, jenž vede renovace.
Trochu domýšlivé. „Historie s velikým 'H'.“
Hej, vplížíme se tam!
- To ne. - No tak, Oti!
- Co? - Vyloučí nás.
- Fajn, dobře. - Jak moc bych chtěl.
- Tak si dáme snídani. - Trochu kávy…
- To zní dobře. - Nebo pivo.
- Načerpat sílu. - O čem to mluvíš?
Hej, počkejte chvilku, přemýšlel jsem.
- Dáme Etiku přes víkend. - Ano.
Pozvu Minervu, je zpět z Buenos Aires.
Ano. Skvělé.
Ale, ne. Neřekl jsem vám to.
Byly to dvě důležité věci.
Ta první: zůstává v Argentině.
- Ne… - No tak!
- Co? - Ano, má těžce nemocnou babičku a…
asi brzo chcípne.
Tedy, chlape. „Chcípne.“ Rai, nemůžeš to říci jinak?
Jo, člověče. Buď citlivý.
Ale je to pravda.
Umírá a Minerva tam s ní chce být.
- Sakra. - Nemůžu uvěřit, že nepřijede.
- Šílené. - Rozhodovala se těžce.
Překvapivé, byla tu šťastná.
Co dalšího si nám měl říct?
- Protože… - Ano.
No, ještě… Cosmo umřel.
- Kruci. - Chudák.
Před 15 dny. Ale co, byl už starý.
Ale co? Byl to tvůj pes.
Až tak jsme se nemuseli.
Jeho vlastní pes je mu ukradený.
- a návrat Minervy taky. - Vole!
- Chtěl bych, aby se vrátila. - Já též.
Měla pomáhat s Debatní ligou.
Sakra, Debatní liga.
Jaká Debatní liga?
Vidal navrhnul zase založit Debatní ligu
na konci roku…
Já to budu organizovat.
- Sakra. Páni. - Dobrý, ne?
Budeš se muset opravdu snažit.
Můžeme pomoct!
Ne, půjde ti to skvěle, jen je toho vážně moc.
No, tak abych začal. Chci to udělat.
Dobře.
- Gratuluji. - Díky.
Zdravím, Marío.
Co je to s tou Debatní ligou?
Nudná schůzka mezi čtyřmi šedými okny.
Ale vážně, stojí to za to nebo ne?
- Pustili se do toho? - Ano.
Nechápu, proč to vede Biel Roca.
Mám ho rád, nemyslím si, že mu to půjde.
Aha, a tobě ano.
Jistě víc, než jemu.
Podívejte, nebudu to dělat sám.
Ale proč ne společně?
Do toho mě netahej. Mám toho dost s vlastními hodinami,
Nemám potřebu dávat dohromady debaty za soumraku.
Dobře. Promluvím si o tom s děkanem.
- To hodně pomůže! - Jistě, on to organizuje.
Poslouchejte, vypadá to, že opravili projektor.
Dnes jej budeme používat,
protože jsem vám chtěla…
říci něco o Carlu Saganovi.
Popularizátor vědy,
který studoval vesmír tak, jak nikdo jiný.
Vážně? A! Vstupte.
Tohle je můj společník.
- Jmenuje se… - Axel.
Ano, Axel.
Restauruje jídelnu a chce se vyhnout práci
navštěvováním mých hodin.
Dobře, pokračujeme.
Carl Sagan jednou prohlásil:
„Tam někde
čeká něco úžasného
k objevení.“
BLEDĚMODRÁ TEČKA
Tato fotka je více než 30 let stará.
Jedná se o obraz naší galaxie vyfocený sondou Voyager.
Ta bleděmodrá tečka tady…
je Země.
Saganovými slovy,
náš domov je drobná tečka
uprostřed kosmické temnoty.
S vědomím toho, jak malí jsme,
má nějaký smyl, aby jeden zabíjel druhého?
Je nutné vyhledávat moc a slávu?
Ericu.
Říká se, že astronomie vzbuzuje pokoru.
Pro Sagana tento obraz zdůrazňuje
naši zodpovědnost
chovat se k sobě navzájem lépe.
Můj dotaz na vás je trochu jiný:
jaký má smysl konat dobro?
Má se za to,
že konat dobro je nutné k soužití.
Ale pak jsou tu lidé, kteří jdou proti proudu
a využívají ty, kteří konají dobro.
Mám trochu problém s konceptem „konání dobra.“
Nevím…
Je to trochu jako:
„Dívejte, jaký jsem dobrák, zachránce, konám dobro.“
Není to tak?
Neznamená konání dobra, že jste dobrým člověkem?
Možná nejsou dobří a špatní lidé,
ale spíše dobré
a špatné skutky.
Je důležitější spravit zlo, než konat dobro,
nebo odčinit zlo dobrými skutky.
Takže jsme za jedno.
Žijeme na malém kousku světa vznášejícím se vesmírem,
ale je jediný,
který známe, kde byla ustavena
rovnováha mezi dobrým a zlým.
Takže, tedy.
Hledám úhel pohledu,
který nevyvolá úzkost při další zkoušce z etiky.
Nějaký nápad ohledně dobra a zla?
No, zlo bylo vždy pácháno ve jménu dobra.
Výborný názor!
Ano.
Hitler zabil miliony židů ve jménu dobra,
árijské rasy. A bylo to peklo, že?
Ve jménu dobra jde vše.
Tak, při pohledu na obraz Země,
přestanete myslet
a všechno skončí u jediné otázky:
co děláme v tomto životě beze smyslu?
Kámo, to je ta veliká otázka. Že?
No a?
Když to prohlásíš, žiješ v pesimismu.
Realita je pesimistická.
Další výborný názor.
Takto filozofie vznikla.
Lidé pozorovali realitu a ptali se sami sebe:
„Co je zač ten mučivý vtip zvaný život?“
K tomu být zmatený životem
nepotřebujete fotku vesmíru.
Stačí se podívat na svou ruku. Občas, to dělám.
Vážně, podívám se na svou ruku…
Myslím: „Proč to tak je?
Jak může existovat
ve vesmíru milion rukou, které vypadají stejně,
ale každá je jedinečná?“
Funguje ten kávovar?
Požádal jsem o opravu filtru.
Má práce je zlepšit chod ústavu,
ne každý drobný detail.
Ano, slyšela jsem, že jste obnovil Debatní ligu.
Byl to můj plán,
když to doktor Llorenç schválí, samozřejmě.
Nejproaktivnější rektor vůbec.
Je nadšený, víte? Protože mi věří.
Ví, že univerzitě zlepšuji reputaci.
Jaký nesmysl.
Oslovuj ho prosím jeho jménem.
Cože? Miluješ ho?
To stačí.
Nech už řečí, že mezi námi něco je.
Dobře, dobře, už mlčím.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Vážně? - Jo. Jo!
Uklidni se, prosím.
Každý den se mě ptáš, zda jsem v pořádku, myslíš ale:
„Zase jsi do toho spadla?“ Takže ne.
Buď klidná, nespadla.
Ale chtěla bych.
Dobře, až budeš chtít zase začít,
zavolej a potkáme se, ano?
Zadrž, začít znovu s čím?
Protože se možná zase vracím k existencialismu.
Je to to stejné, pokud tedy alespoň…
- Úplně. - Máš Bolañovou?
Ano.
Páni!
- Tedy! - To je síla!
Viděli jste to?
- Ahoj? Ano. - Zvláštní.
Co to je?
Páni.
Děláte to po částech?
Ne. Jenom přední část.
Ale… co restaurujete? Dřevo?
Ano.
Taky barevnou omítku, alabastr…
Páni.
Je to kus práce, vážně.
Kdyby mě slyšel otec… Učil jsem se od něj. On je expert.
Můžeme nahoru?
Oti, nestav ho do nepříjemné pozice.
- Ano. - Vážně?
Ano, jděte. Tam.
Úžasné!
Arnau, nemáš matematiku?
- Pokud obtěžuji… - Neboj, běž.
Kde je ten druhý kluk, co tu byl?
Aha, Pol. Mluví s učitelkou.
Myslím, že dělat tento projekt pro nás bude dobrá terapie.
Alespoň pro mě, místo pití, kouřím.
Pořád nepiju.
Než se zeptáš.
Věř mi. Tvůj člověk není Vidal.
Musíš tvůj názor popsat z věže, ne z náměstí.
Víš, proč je rektor rektorem?
Protože každý den jde na záchod přesně ve tři, jako hodinky,
vždy na stejném místě už pět let.
No tak!
Nesměji se.
Děkan ještě není rektor, protože má zácpu.
Takže, tvůj člověk je rektor.
Ale, Marío, už se navzájem znáte.
Zbožňuje motivované studenty.
Stačí použít jen jedno slovo:
„prestiž.“
Tak prezentovat strategie nelze
u dveří koupelny.
Nebyl by lepší záměr?
Už toho nesmyslu nech.
Ve tři jdi a promluv si s ním
v nějtišší chodbě na ústavu.
A pamatuj si: „prestiž.“
Dobrý. Jak se máte, doktore Llorençi?
Jsem Pol, studuji filozofii.
Dobře. Co chcete?
Zaslechl jsem něco o Debatní lize.
Tu řeší Xavier Vidal, děkan.
- Skutečně? - Promluvte si s ním.
Chtěl jsem navrhnout nový styl.
Povězte to jemu.
Potřebuji…
Jde o otázku prestiže.
Jsi tu dlouho?
Právě jsem přišel.
Musel jsem odejít
a zmeškal jsem prohlídku…
- Jasně. - Ale půjdu, pokud otravuji.
Ne, pojď. Když už jsi tu…
Pokud máš rád termity…
Nebudete je jenom hubit, že?
Samozřejmě, že ne.
Je to skvělá práce, ne?
Vyčistit, naleštit, naglazovat, přebarvit polychrom…
Lesklé a jasné.
Och!
Jsou tu také místa na vyhlazení.
Tady, velice jemné. Sáhni si.
Zkus to, dej mi ruku.
Takto to bylo.
A teď…
Úžasné.
Ano.
V sobotu máme studijní sraz.
Nepůjdu, můžeme zajít na skleničku.
Jestli chceš.
Nemůžu. V sobotu si vyzvedávám psa.
Aha.
Adoptoval jsem ho a jedu si pro něj.
Dobře.
Hezké.
Chceš jít se mnou?
- Cože? - Můžeš se ke mně přidat.
Ne. Ne, protože… Pokud bych šel…
- Vážně? - Ano.
Nemusíš.
Hej!
Mají i chrty?
Ano.
Líbí se mi.
Kdysi jsem jednoho měl.
Měl jsi někdy psa?
Ne, ne, nikdy.
Mají tví rodiče rádi zvířata?
- No, je to nákladné. - Pravda.
Hej! Podívejme na něj! Jak se máš?
Ahoj, krasavče, jak se daří?
Hmm?
Musím říct, že hodně spí.
Vážně? Rád spíš? Dobře.
Nedávejte mu své jídlo,
jinak už ho nikdy nezastavíte.
Dobře.
Poslala jsem vám email se zdravotní kartou,
- vakcinací a vším. - Perfektní, děkuji.
Jak se jmenuje?
Nemá jméno. Budete muset nějaké vybrat.
- Na shledanou. - Na shledanou. Díky.
- Pošlete fotky! - Ano.
- Ano, díky. - Nemáte zač.
Slyšel jsi ji. Vymysli jméno.
To ne, kámo, je tvůj.
Chceš jej venčit? Tak můžeš…
Ano.
Nelíbí se mi.
No, mně se líbí.
Jak tu budeš žít? Úplně se rozpadá.
A navíc je špinavý.
No, uklidíme ho.
Není tu žádný balkon na malou zahrádku.
Mohlo by to být horší.
Venku je vidět zeleň.
Děti, podívejte, nebudeme předstírat,
že jsme v evropské špičce.
Mami!
Samozřejmě.
Byt je špatně navržený, není tu vytápění…
Výtah je úzký, skoro nehorázně.
Ne, nevezmeme ho.
Rozhodně ne od realitního agenta s lízátkem v puse.
Mami, přestaň!
To jsou nervy.
Přestala s pitím.
Victore!
- Arnau, co chceš? - Rychlou sprchu.
Nech mě být.
Jdi pryč!
Chci se osprchovat.
Hej, Pole. Jak je?
Nakonec nám Etiene nechal byt ke studiu.
Jo, už mi to říkal.
Bude se ti líbit.
Nemůžu přijít, jsem s Axelem.
Cože?
Co se stalo?
Arnau… Přestaň, telefonuju.
-Je to důležité, běž. -Je to zvláštní.
Šli jsme adoptovat psa.
Pozval mě a… No a teď jsem tu.
Šílené! Vážně?
Alespoň víme, že je gay.
Nevím, co mám říct.
Tváří se přátelsky.
Ale k ničemu dojít nemusí, nevím.
Ale no tak! To určitě!
Jestli…
-Povím ti to později. - Jo.
- Jo, uvidíme se. -Jo. Čau.
Vezmeš si ho?
Ne, ne, měl by si zvyknout na tebe.
Můžeme se střídat. Máme celý den.
Nebo musíš studovat?
Já už všechno vím.
- Dobrý. - Zdravím.
Jste Alfonso Rubio Escobar?
- Ano, co je to? - Přišlo to z finančního úřadu.
- Odkud? - Finance. Potřebuji podpis.
Co je za problém?
Nemám tušení. Asi předvolání
Musíte počkat do pondělí.
Kdo to byl, Alfonso?
Nikdo.
Tak jdeme ven, nebo co?
Počkej. Kde to je?
Ctnost je podle Aristotela…
- Kruci. - Věc zvoleného zvyku,
který má svůj střed vztahující se ke
schopnosti dále se rozhodovat.
- Ano. Jsi šílený. - Dobrý.
Zní to strašně.
- Jo, zní. - No, dívej…
Je zvláštní být tu bez Minervy.
Jo…
Rai, myslela jsem, že tě miluje, a proto se vrátí.
A proč nepřišel Pol?
Říkal mi, že bude radši studovat sám.
Asi ho rozptyluji.
Vyřiď Polovi, že se k nám má přidat,
aby zastoupil Minervu.
Nemáme také určit každou část definice ctnosti?
Zvyk: opakování určené činnosti v čase.
Volitelný: odkazuje na to, když někdo koná mravní čin,
jenž by měl chtít udělat.
- Páni… - Kriste, ty tedy válíš, chlape.
Jo. Kolik platila Minerva za ten pokoj?
Čtyřista.
Vážně se sem chceš přestěhovat?
No, byl jsem oportunistický, ale…
Chci se odstěhovat.
- Dělej si co chceš, jsi dospělý. - Samozřejmě.
- Pokud ne, uteče ti to - Občas se musíš rozhodnout.
Filozofie tě neučí nic konkrétního.
Učíš se myslet, což znamená hodně.
O světě, jak co je, myšlení samotné…
Většina mé třídy kurz nedokončí.
Nemají na to. My čtyři ano.
Mluvíš, jako kdybys už všechno uměl.
Ne, ne…
Studenti Filozofie mohou být namyšlení.
Myslím to dobře.
- Neurážej se. - Jo, myslíš to dobře,
nazývat mě „domýšlivým“.
Podívej, kdysi mi řekli to samé,
přišlo mi to jako útok, ale došlo mi…
„Sakra, je to pravda.“
Možná to dokonce ovlivňuje, jak jsi zajímavý.
Ta nejistota.
Kámo, jsme přátelé.
Jinak bych tě nepozval.
Že, Lucky?
Lucky je super. Opravdu super.
Říkali ti, ať to neděláš.
Má hlad. Dívej, jak mu to chutná.
Můj otec.
Ano.
Co?
Rektora jsem pozdravil, tati. Ano.
Zdravím každý den.
Ano. Už jdu. Dobře?
Dobře. Ahoj.
Firma byla jeho.
Ví, že tu práci nemám rád tak, jako on.
Ale…
Uvidí, že to dokážu, jídelna bude skvělá
a nabídky se jen pohrnou.
Lucky, páníček teď mluví trochu arogantně.
Dobře, mám ty pizzy.
Potřebují ohřát.
Co to k sakru je?
Laura našla tu láhev ukrytou za myčkou.
Aha. Zapomněla jsem na ni.
To je lež!
Přísahám, zapomněla jsem
že jsem tu lahev schovala, Ježíši!
Ty už zase piješ!
Blázníš? Co to s tebou je?
Trochu respektu, paní Bolañová!
Na to ti kašlu.
Radši půjdeme.
Och!
Výborně.
Dobře, jděte na čerstvý vzduch!
Vůbec.
Pak budete chtít, abych vám pronajala byt.
Kolik vám je?
- Čtyřicet dva. - Aha.
Na váš věk, nic moc tělo.
A vy jste nějaká propadlá.
Marío!
Sbohem, Silvie.
Přenechávám ti zkoušky.
Proč jsi mi nic neřekla?
Jsi v pořádku? Xavi, počkej.
Jak milé.
-„Xavi, zlato, počkej.“ - Neřekla jsem „zlato.“
Alespoň přiznej, že s ním spíš!
Můžeš se ztišit?
Nemůže být diskrétní!
Buď zticha, ano?
Bylo to snadné, že?
„Marío, spím s děkanem.“
Ale ne! Žádná důvěra!
Očividně nejsi v pořádku.
Nic mi není.
To ty máš problém s tím mužem u tebe doma.
Má v rukou šňůrky?
Jsi šílená! Cvok!
Proč šňůrky?
Ty na ovládání loutek!
Je rektorova loutka!
Můj Bože. Vypadáš strašně!
Jsem si jistá, že má dřevěné péro!
Miluji tě.
V životě se musíš rozhodovat.
Neměli jsme potíže.
A s tvými přáteli z filozofie jsem byl za dobře.
No, o přátele nepřijdeš.
O mě také ne.
Spousta ex spolu vychází.
Zažili jsme divné časy.
Ne, ty jsi divná.
Počkej. Láska tu je. Záleží mi na tobě.
Ví to tvoji rodiče?
O svolení je nikdy nežádám.
Sprchovali jsme s spolu.
Snad se mu doma zalíbí.
Určitě bude.
Tak…
Uvidíme tě v pondělí ve škole, že?
Ano.
Samozřejmě.
Užil jsem si to.
Já taky.
Nazdar.
Axeli.
Proč jsi se mnou chtěl být?
Myslím…
Víš, musíš už přece mít přátele, že?
A požádal jsi mě, ať s tebou jdu pro psa, aniž bys mě znal…
Asi to je zvláštní. Byl jsem nervózní.
Vypadalo to, jako by se něco mohlo stát,
ale nakonec se nestane.
Protože se ti nelíbím, že?
Nevšiml sis, jak jsem nervózní?
- Ne. - No, byl jsem.
Protože se mi líbíš.
Nechci dnešek zakončit laciným sexem
jako jiné románky, co jsem měl a nikam nevedly.
Nevím, co myslíš?
Pojďme se seznámit.
KLIENT: R-27 PŘEPÁŽKA: 8
- Dobré ráno. - Dobré.
Dobře…
Dostal jsem tuto obálku…
a popravdě jsem trochu zmatený.
Je to výzva.
Uvedl jste nájemné svého bytu jako odečitatelnou výdaj.
Ano. To nemůžu?
Ne.
Finanční úřad to nedovoluje.
Musíte finančnímu úřadu zaplatit dluh a penále.
Celkem…
Přibližně 7 000 euro.
Panebože!
Víte, že platbu můžete rozdělit, že ano?
To ale není možné.
Ne. Ale je to tak.
Jenom jsem chtěl ušetřit pár drobných.
Myslel jsem, že se to smí. Řekl mi to přítel…
Ne, nemůžeme oddělit existenci světa
- od našeho vnímání. - Problém:
pokud to, co vidíme je subjektivní a možnost,
potom to je bezcenné a pravda se stává lží.
Přihlas se do Debatní ligy.
- Máme stůl, dobře? - No tak.
Tak, jaké to bylo?
Znovu se sejdeme. Vypadá to dobře.
A ty a Arnau?
- Už? - Kámo, bylo na čase, nemyslíš?
- Nevím… - Pole!
Musíš nám povědět, kde jsi byl v sobotu!
Jak jsem říkal, studuji jen doma, jinak se nesoustředím.
Jasně, studuješ. Kravina.
Čemu?
Byl jsem s Axelem.
- Z jídelny? - Tesař!
Počkat, ale co Etiene?
Spolubydlící je do tebe blázen.
- Už jsi se nastěhoval? - Dnes večer.
Ale pokud mi úzkost nedá spát,
padnu do Etienova náručí.
- Ano. - Přerezervováno.
Pole, není to tvůj otec?
Pane Rubio.
Vážně jsi si myslel, že můžeš podvést finanční úřad, tati?
Povídám ti, neměl jsem tušení, že je to podvod.
Fernando z baru má byt v Salou…
A zaplatí ti Fernando z baru 7 000 eur?
Potřebuji rychle sehnat práci, Pole.
Jo, kdyby to bylo tak snadné.
Ví to Glorie?
Nemusí to vědět. Proč myslíš, že jsem tu?
Ne, musíš to Glorii říct, tati.
Zemřel bych hanbou.
Vyřeším to sám, ale potřebuji práci.
Ty máš kontakty,
třeba shánějí obsluhu na parkovišti.
Nebo se zeptej v supermarketu, kde jsi pracoval.
Udělám všechno, ať je to cokoliv,
klidně drhnutí podlah.
Udělám, co půjde, neboj.
Ale musíš promluvit s Glorií.
Věř mi, je lepší být otevřený.
Mami?
Nikdy jsi nedělala správná rozhodnutí.
Nech mluvit mě.
Opustila jsi Arnaua?
A co když jsem ho opustila?
- „A co“? - Poslyš, Oti…
- Zlato, co to říkáš? - Počkej, já sám…
Oti, Arnau je dobrý kluk, jiný takový není.
-Salvador to ani neví. - Sonia nic neřekne.
O to ti jde, že, tati?
Jak to ovlivní tvé obchody s jeho otcem.
Nemáš žádný respekt. Jsi úplně mimo!
Dospěj pro jednou, sakra!
Tví sourozenci si našli práci a ty jsi tady
a ždímeš ostatní.
Konec. Už nebudu platit!
- Oriole… - Ticho.
- Ne! - Byt je na mě.
Rozluč se s ním.
A tohle jsem také zaplatil.
- Pusť to! - Tati!
Tati, co děláš?
Jdeme!
- Přemýšlej o tom, Oti… - Luiso!
„Evo, do řeznictví. Evo, do řeznictví, prosím.“
- Efro. Co se děje? - Sakra.
- Jak je? - Copak?
- Jak se máš? - Je to dávno.
Ano, jak se máš?
- Dobře. - Dobře?
Ano, ano.
Nechceš se vrátit do téhle díry.
Ne, ne.
No, chtěl jsem se zeptat, jestli…
někoho nepotřebuješ.
Kvůli tátovi,
- je zoufalý. - Ano.
Ne, kámo, bohužel.
Máme ještě méně lidí, než dřív.
Propouštělo se.
- Hodně. - A Encarno?
- Je pryč. - Vážně?
Ano, šel jako první.
Ano, je to špatné.
Volal jsem ti. Nezvedl jsi mi to.
- Já? - Ano.
- Och… Nevěděl jsem. - Jasně.
Je to i má chyba,
- nevydržel jsem, nebo… - Jo, no…
Skočíme později na pivo?
Ano.
- Ano? - Ano, jasně.
- Uvidíme se. - Dobře. Zatím, kámo.
- Takže jsi šprt. - Jo, přesně.
Aspoň trochu. Dáváš všechno?
Ano, zatím. Zítra mám zkoušku z etiky.
Tedy. Filozofie.
- Dokázal jsi to. - Ano.
Doufám, že to dodělám…
A jednoho dne budu profesor…
Krok za krokem.
Říkal jsi, že jsi volal, že? Kdy?
Mám HIV.
Máš…
Mám HIV.
Už to vím…
půl roku, více méně.
Jsi v pořádku?
Ano, jsem.
Léčím se.
Možná…
by sis měl udělat test.
Podívej, Efro,
jak dlouho to máš?
Když jsme byli spolu, nevěděl jsem to. Vážně.
Pojď, už bude dort!
Nechápu to, vždycky používám kondom
- s každým. - Se mnou ne.
Ani jednou.
Šťastné narozeniny přejeme…
Byla by to smůla.
Navíc, cítím se dobře.
- Ničeho jsem si nevšiml, ani… - I mně bylo dobře.
Musíš si udělat test, i kdyby jen…
jen, abys to vyloučil.
Už jsi zase o rok starší…
Je mi dobře, jsem zdravý.
Pole…
Pole, kámo.
LÉKÁRNA
- Dobrý den. - Dobrý.
Děláte tady testy?
Testy…?
Ano, na HIV.
Och, ano, test. Pojďte se mnou.
Sedněte si.
Dobře…
Píchnu vás do prstu.
Dobře.
Tak tady.
Ucítíte štípnutí, dobře?
A já to zalepím…
Tak…
Tady, trochu to přitlačte.
A… To je vše. Teď počkáme.
Co?
To…
Reaguje.
Reaguje… pozitivně?
Ano.
Omlouvám se. Moc se omlouvám.
Já… zavolám
si o protokol a…
Nebojte se, ano?
Omlouvám se, je to poprvé. Promiňte.