NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
Нацисти.
В університетській великій залі.
Апофеоз божевілля:
«Хто не з нами, той проти нас».
Важливо дивитися на це фото, щоб це не повторилося.
Але це вже траплялося.
У Руанді, Сербії, Чилі, Аргентині.
Без свастики, але ж було.
То ми ж просто друзі.
Гаразд, але…
-Хочу більшого. -А я під вінець не поспішаю.
Ну звісно, розумію.
Але з татом познайомиш, гаразд?
Кажуть, у стінах завелися шашелі.
От і влаштували ремонт.
Класна виставка, правда?
Бачив фотки з нацистами?
Так, з глузду з'їхати!
Справжні нацисти. Як із «Списку Шиндлера».
Ось-ось, жах.
Блін, дивіться, ректор!
На нашій невеликій виставці відвідувачі бачать,
що в університетській великій залі творилася історія.
А тепер проведу вас до нашого реставратора.
Щебетун. «Творилася історія!»
Давайте туди проберемося!
-Ну ні! -Ні, Оті!
-Що? -Нас виженуть.
-Ну добре. -Мені й самому неможеться.
-Ну, все, пішли снідати. -І кави поп'ємо…
-Супер. -І по пивку.
-Або чого міцнішого. -Серйозно?
Друзі, вибачте, але в мене ідейка!
-Займемося етикою? -Гаразд.
У Мінерви, вона якраз повернулася.
Ну от, супер.
Блін, друзі, зовсім з голови вилетіло.
Забув вам розказати.
Мінерва залишилася в Аргентині.
-Ні… -Так?
-Чому? -Вона буде з хворою бабусею…
поки та не помре.
Ось покидьок! «Поки не помре». Зовсім слова не підбираєш!
Точняк. Бездушний сухар.
Але це жорстока реальність.
Мінерва хоче побути поряд з бабцею, що вмирає.
-Чорт… -Жаль, що вона не приїде.
-Шок. -Їй також було непросто.
А з нами вона була весела.
Більше нічого не забув сказати?
-А то раптом. -Так, точно.
Дурниця, але… Космо помер.
-Чорт… -Бідолаха!
Нічого, він і так дихав на ладан.
Серйозно? Це ж твій улюблений пес!
Не такий і улюблений.
Йому і на пса начхати,
-і на Мінерву. -Дурню!
-Я на неї дуже чекаю. -І я.
Хотів попросити її допомогти.
Точно, з Лігою дебатів!
А що це?
Відаль запропонував відновити дебати
наприкінці навчального року…
Я їх організую.
-З глузду з"їхати! -Круто?
Але ж це складне завдання.
Ну, так ми допоможемо!
Ти впораєшся, але доведеться попітніти.
Не біда, я про це давно мріяв.
Ну добре.
-Вітаю. -Дякую.
Здрастуйте, Маріє.
А що то за Ліга дебатів?
Посиденьки чотирьох вдів, хмуре видовище.
А серйозно? Воно того варте?
-Вирішили відродити? -Так.
Але чому Бієль - відповідальний?
Він класний, але навряд чи впорається.
О, тепер все ясно.
Я здатніший.
Але сам я з усім не впораюся,
так що давайте разом.
Ні, друже. Мені й пар вистачає,
не потрібні мені жодні пізні засідання.
Ну добре. Тоді поговорю з деканом.
-Ну звичайно, він тобі допоможе! -Ага, і все організує.
Увага! Діти, нам полагодили проектор.
Ми його ввімкнемо,
адже я розповідатиму…
про Карла Сагана.
Популяризатор науки, вчений,
який вивчив космос, як ніхто інший.
Так? Прошу, заходьте.
А ось і він, мій лицар.
-Його звуть… -Аксель.
Так, Аксель.
Він займається реконструкцією та вирішив втекти з роботи
на мою чудову лекцію.
Ну що ж, продовжимо.
Якось Карл Саган сказав:
«Десь там…
щось неймовірне ще чекає
свого відкриття».
БЛІДО-БЛАКИТНА КРАПКА
Це фото було зроблено понад 30 років тому.
Знімок галактики нам подарував космічний зонд «Вояджер».
Ось ця блідо-блакитна крапка…
це Земля.
Як писав Саган:
«Наш будинок - крихітна цятка
серед космічного мороку».
А якщо ми такі мурашки,
навіщо всі ці кровопролиття, вбивства?
Чи варто витрачати життя на пошуки влади чи слави?
Еріку.
Кажуть, астрономія вчить смиренності.
Саган вважає, що це зображення
спонукає людей
до того, щоб бути терпимішими.
Але я маю до вас інше питання.
Який сенс у добрих вчинках?
Люди вважають,
що така поведінка допомагає згуртуватися.
Так, але деякі люди роблять інакше,
вони користуються тими, хто творить добро.
А в мене проблемка з цими святими добряками.
Не знаю…
Ніби людина заявляє:
«Який я класний! Рятую світ, творю добро».
А чи це не так?
Твориш добро - молодець, не згоден?
Можливо, немає хороших і поганих людей,
а є лише… добрі
та погані вчинки.
Можете не творити добро, викорінюйте зло,
здійснюючи добрі вчинки.
Отже, підсумуємо.
Живемо на крихітній планеті, що ширяє у величезному космосі,
але лише тут
існує ця дуальність:
полярність добра та зла.
Запитання вам.
Що скажете?
Адже вам не складати іспит з етики.
Що думаєте про добро і зло?
Ну, зло завжди творять нібито в ім'я добра, найвищої мети.
Сильна заява!
Так.
Гітлер убив мільйони євреїв в ім'я добра,
щоб процвітала арійська раса. Але це було жахливо.
Хоч і робилося нібито на благо.
А потім дивишся на знімок Землі
і більше ні про що не думаєш,
все зводиться до питання:
«Навіщо жити, якщо це безглуздо?»
Друже, а ти, дивлюся, любиш непрості запитання.
Так, і що?
Хочу сказати, що ти закінчений песиміст.
Реальність песимістична.
Ось це заява!
З нього розпочалася філософія.
Дивлячись, як суворе життя, люди думали:
«Чому в житті стільки страждань?»
Життя - дивна річ.
Це ясно і без фотографії Сагана.
Просто погляньте на свою руку. Я й сам так роблю.
Так, часом дивлюся на свою руку і…
думаю: «Чому вона така?
Як же так сталося,
що в нашому світі мільйони на кшталт однакових,
але в той же час унікальних рук?»
То що, працює?
Просив відремонтувати фільтр.
Я займаюся вдосконаленням факультету,
а такі дрібниці - не моя турбота.
Я так розумію, саме ви відродили Лігу дебатів.
Так, запропонував.
Здійснимо, якщо доктор Льоренс дозволить.
О, наш ректор-реформатор!
Він не сидить склавши руки і довіряє мені.
Знає, що підвищую престиж закладу.
Чурбан необтесаний…
У нього ім'я є.
А що? Закохалася?
Припиняй.
Набридли твої нескінченні підозри.
Ну гаразд, все, мовчки, більше ні слова.
-Все нормально? -Так.
-Точно? -Так, точно!
Тихіше, будь ласка.
Щодня про це питаєш, натякаючи на те,
що я зірвалася. Не надійся.
Тож не переживай.
Але дуже хочеться.
Гаразд, якщо потягнешся до пляшки,
подзвони мені, гаразд?
До пляшки, кажеш?
А може мене знову мучать екзистенційні проблеми?
Все одне й те саме, та якби вони…
-Точняк. -У нас сьогодні пара у Боланьо?
Так.
Ого!
-Круто! -З глузду з'їхати!
Бачите, як класно?
-Так, з глузду з'їхати. -Диво!
А що тут у нас?
Клас!
Реставруєш потихеньку?
Займаюся торцевою частиною.
А з чим працюєш? З деревом?
Так.
А також з гіпсом, з алебастром.
Ого!
Та ще праця!
Чув би мене тато… Це він мене навчив.
А можна нагору?
Оті, не підставляй людину.
-Можна. -Так?
Так, піднімайтеся.
Клас!
Арнау, математику відмінили?
-Якщо я заважаю… -Іди давай!
А де ваш друг?
Поль? Він пішов до викладачки.
Думаю, цей проект піде нам обом на користь.
Мені так точно. А то я знову почала палити.
Але не пити.
Тож не питай.
Слухай, Відаль тобі не друг,
отже, за свою ідею доведеться боротися.
Чому ректор обійняв таку посаду?
Висирається щодня на три дні, як по годинах,
на тому самому місці вже п'ятий рік.
Та годі вам!
А я не жартую.
А декан не стає ректором, адже має запор.
Тож треба зайнятися ректором.
Але, Маріє, ви ж добре знайомі.
Активних студентів він любить більше.
Скажи йому чарівне слово…
«престиж».
Не буду ж я презентувати ідею,
стоячи біля туалету.
Треба уявити проект…
Ну все, припиняй.
Поговориш із ним у три дні
у самому тихому коридорі факультету.
І не забувай: «престиж».
Добрий день. Як ви, докторе Льоренс?
Мене звуть Поль, я з філософського.
Чим можу допомогти?
Я чув, що у нас буде Ліга дебатів.
Це ідея Ксав'є Відаля, декана.
-Так? -З ним і говори.
А запропоную новий формат.
Ось йому й розкажеш.
Але мені потрібно…
Це підвищить престиж!
Давно тут стоїш?
Тільки прийшов.
Я був зайнятий,
так що пропустив екскурсію.
-Зрозумів. -Але якщо заважаю - піду.
Ні, якщо ти вже прийшов…
Цікавишся термітами?
Ви ж їх не просто викурюєте?
Ну звичайно.
Праця не цукор, так?
Чищення, полірування, лакування, перефарбування.
Постараєшся на славу…
отримаєш похвалу.
Їх ще треба відполірувати.
Просто врода. Доторкнись.
Давай руку, не бійся.
До реставрації вона була ось такою.
А стала такою.
Це вражає.
Ну так.
У суботу домовилися позайматися.
Але я не піду, можемо випити.
Якщо хочеш.
Не вийде. У суботу забираю собаку.
Так?
Так, забираю пса із притулку.
О, це чудово.
Ти молодець.
Поїхали разом?
-Що? -Складеш компанію?
Ні. І це не через те, що я…
-Серйозно? -Так.
Але я тебе не примушую.
Привіт, хлопці!
А хорти тут теж є?
Так.
Вони класні.
У мене якось була така.
А в тебе були собаки?
Ні, ніколи.
Батьки не люблять тварин?
-Та ні, але це ж витрати. -І то правда.
Гей! Який славний! Як життя, друже?
Привіт, красеню, ти як?
Тихіше…
Він у нас любить поспати.
Ось воно що? То ти у нас соня? Ну і добре.
І не годуйте зі столу,
а то він стане зовсім невгамовним.
Ага, домовились.
Я надіслала вам його картку,
-там вся інформація про щеплення. -Дякую.
А як його звати?
Поки ніяк. Самі придумаєте прізвисько.
-До побачення. -До побачення. Дякую.
-І надсилайте фото! -Так.
-Так, дякую. -Немає за що.
Придумаєш прізвисько?
Ні, це твій пес.
А хочеш з ним погуляти?
Так.
Не подобається.
Чудова квартира!
І як ти житимеш у цій розвалюсі?
У цій дірі ще й брудно.
Ну нічого, заберемося.
Тут немає балкона, щоб влаштувати город.
Теж мені проблеми…
Вікна виходять на парк.
Чого ти нам мізки пудриш?
Діра дірою.
Мамо!
Ну що ви?..
Жахливе планування, опалення немає,
ліфт крихітний, там і одному тісно.
Ні, не беремо.
Тим більше у рієлтора, який не випускає цукерку.
Мамо, стривай!
Це все нерви.
Нещодавно покинула пити.
Вікторе!
-Арнау, чого тобі? -Освіжитись.
Ну все, йди.
Забирайся!
Я хочу прийняти душ.
Алло, Полю. Ти як?
Етьєн дасть нам ключі, зможемо позайматися.
Так, він мені вже сказав.
Ти очманієш!
Я не прийду, адже я з Акселем.
Що?
Що таке?
Арнау… Чекай, я розмовляю.
-Це важливо, відчепись. -Все дуже дивно!
Ми їздили за собакою.
Він запросив… Ось я й поїхав.
Реально, не жартуєш?
Тепер ясно: він гей.
Та блін, я сам не розумію.
Просто дружити хоче.
Думаю, що нічого не буде.
Так, авжеж!
Але якщо…
-Я передзвоню. -Супер.
-До зустрічі. -Бувай.
Поведеш?
Ні, нехай звикає до тебе.
Цілий день попереду. Давай разом.
Або підеш займатися?
Я й так усе знаю.
-Добрий день. -Так.
Альфонсо Рубіо Ескобар?
-Так, а що таке? -Прийшло з податкової.
-Що? -Із податкової. Підпишіть, будь ласка.
А в чому справа?
Сам не знаю. Повістка, напевно.
У понеділок дізнаєтесь.
Хто приходив, Альфонсо?
Ніхто.
Ну то що, йдемо чи як?
Де ж вона…
Чеснота за Арістотелем?
-Блін. -Це вміння та бажання
знаходити середину між крайнощами:
недоліком якості та надлишком.
-Жах. -Точняк!
Нісенітниця якась.
-Так. -Але так і є.
Дивно тут без Мінерви.
Так…
Я думала, у вас стосунки і вона точно повернеться.
А чому Поль не прийшов?
Захотів позайматися один.
Напевно, я його бентежу.
Запропонуй Полю пожити з вами,
платитиме за Мінерву.
У такому визначенні треба пояснювати кожну складову.
Звичка - певна дія, що повторюється.
Вибір - це, коли людина здійснює моральний вчинок
за своїм бажанням.
-Ого… -Друже, та ти нас усіх обійдеш!
Так. А скільки Мінерва платила за кімнату?
Чотири сотні.
Ти що, переїжджати зібрався?
Може, вам здається, що я дурник, але…
я давно хочу з'їхати.
-Так уперед, ти вже дорослий. -Вперед!
-Не переїдеш - пошкодуєш. -Настав час вирішувати.
Філософія не вчить конкретики.
Навчаєшся думати, це дуже важливо.
Дізнаєшся про світ, про природу речей, про мислення…
Багато хто не зможе випуститися.
Нас четверо буде.
Так кажеш, начебто вже всьому навчився.
Та ні…
Юні філософи часом бувають дуже пихатими.
Але це зовсім непогано.
-Не дуйся. -Ну звісно.
Ображаєш мене тут…
Слухай, мені якось теж так сказали,
я спочатку образився, але подумав:
«Блін, а правда ж».
Ну ясно, напевно, тож ти тепер такий крутий.
Через невпевненість.
Ми ж друзі.
Інакше тебе не покликав би.
Так, Щасливчику?
Ого, класна кличка!
Говорили не годувати зі столу.
Він зголоднів. Як уплітає!
Це тато.
Так.
Що?
Звісно, я привітався з ректором.
Щодня вітаюсь, ага.
Так, гаразд. Я зайду, задоволений?
Добре. Бувай.
Це його компанія.
Він знає, що я не в захваті від роботи.
Але…
я доведу йому, що теж майстер хоч куди,
та пропозиції посиплються.
Щасливчик, твій господар - досить пихатий хлопець.
Так, я принесла піцу.
Треба її розігріти.
Що таке?
Лаура знайшла пляшку. Вона була захована за пральною машинкою.
Ого, а я вже й забула.
Брешеш!
Серйозно, я не пам'ятаю,
щоб взагалі її ховала!
Ти знову зірвалася!
Зовсім дах поїхав?
Не смійте так говорити з нею!
Ти взагалі помовчи.
Все, пішли звідси.
Так?
Ну і добре.
Валіть на всі чотири боки!
Невдячні…
Ще попросите знайти квартиру!
І скільки тобі?
-Сорок два. -Ясно.
Пивний животик є.
В тебе взагалі все обвисло.
Маріє!
Бувай, Сільвіє.
Удачі, на залік заробиш.
Чому ти не попередила?
Все нормально? Чаві, я зараз.
Ось ви голубки!
-«Чаві, любий, я зараз». -Я не так сказала!
Ну хоч визнай, що ви трахаєтесь.
А тихіше можна?
Їй норми пристойності не знайомі.
Помовч, гаразд?
Все дуже просто:
«Маріє, я трахаюсь з деканом».
Але ні, ти мені не довіряєш!
У тебе з головою проблеми!
У мене проблем немає,
а ось у тебе диво в пір'ї в будинку завелося!
Мотузочки його ще не бачила?
Та ти поїхала!
Які мотузочки?
За які ляльки рухають!
Він маріонетка ректора!
Господи, ти зовсім з розуму вижила!
Та й член у нього, мабуть, дерев'яний!
З глузду зведеш.
Інколи доводиться робити вибір.
В нас все було супер.
Та й взагалі, я дружив із твоїми філософами.
Ну от, друзі залишаться.
Я нікуди не подінусь.
Колишні теж дружать.
Все було дивно.
Дивною була ти.
Навіщо ти так? Ти для мене дуже важливий.
А батьки знають?
Я з ними не раджусь.
А сьогодні разом милися.
Сподіваюся, оцінить будинок.
Я в цьому не сумніваюсь.
Ну що?
Побачимось у понеділок, в університеті, так?
Так.
Звісно.
Гарний день.
Так, чудовий.
Бувай.
Побачимось.
Акселю!
Чому ти мене покликав?
Ну…
у тебе, напевно, є друзі, так?
А ти покликав мене, незнайомця, із собою, за собакою…
Це дивно. Я навіть переживав.
Думав, що між нами щось станеться,
а в результаті - нічого.
Я тобі не подобаюсь, так?
Не помітив, що і я нервувався?
-Ні. -Ну а я переживав.
Ти мені подобаєшся.
Не хочу відразу ж проводити ніч разом,
як у інтрижках, які ні до чого не привели.
Ну що? Що скажеш?
Познайомимось ближче.
P-27 / СТІЛЕЦЬ: 8
-Доброго ранку. -Так.
Що ж…
мені передали цей конверт.
і я, щиро кажуть, не зрозумів - чому.
Це повістка.
Ви не сплачували податки зі своєї орендної плати.
Так, а що, треба?
Звичайно.
Такими є податкові зобов'язання.
Тож доведеться все сплатити, а ще й штраф.
Разом…
близько 7000 євро.
Господи боже!
Необов'язково сплачувати все відразу…
Але ж це неможливо!
Ні, це можливо.
Я просто хотів трохи заощадити.
Думав, що так можна. Мені друг сказав…
Ні, існування світу невіддільне
-від сприйняття. -Проблема:
якщо те, що ми бачимо, суб'єктивно,
то де істина? Правда стає брехнею.
Записуйся на дебати.
-Ми займемо столик. -Давайте.
Ну, як все пройшло?
Скоро зустрінемося. Все чудово складається.
А в тебе з Арнау?
-Все? -Давно було час розлучитися.
-Не знаю… -Полю!
Викладай, що робив у суботу.
Я ж говорив, сидів удома і зубрив.
Так ми тобі й повірили.
Що?
Я був з Акселем.
-З великої зали? -Реставратор!
А як же Етьєн?
Мій сусід по тобі сохне!
-А ти вже переїхав? -Сьогодні вночі.
Значить, якщо не зможу заснути,
втечу в обійми Етьєна.
-Так. -Розумно!
Полю, а це не твій тато?
Сеньйор Рубіо!
Ти що, думав, що податкову дурити можна?
Та я взагалі не знав, що так не можна.
У Фернандо з бару є квартира…
Фернандо заплатить за тебе 7000 євро?
Мені терміново потрібна робота, Полю.
Якби все було так просто.
А Глорія знає?
Думаєш, я б тоді прийшов до тебе?
Ні, але ти маєш сказати Глорії, тату.
Я помру від сорому.
Нічого, розберуся, але треба знайти роботу.
У тебе є зв'язки.
Може, на парковці влаштуєш?
Або у супермаркеті, де ти працював.
Я готовий до будь-якої роботи.
Навіть підлогу мити піду.
Зроблю все можливе.
Тобі треба поговорити із Глорією.
Краще нічого не приховувати.
Мамо?
Нічого доброго не можеш зробити…
Я з нею поговорю.
Ти покинула Арнау?
Ну і що з того?
-«І що?» -Слухай, Оті…
-Ти що? -Помовч, я сам…
Арнау - славний хлопець. Такого не знайти.
-Сальвадор не в курсі. -Соня не розповість.
Так ось у чому вся справа?
Боїшся втратити бізнес з батьком Арнау?
Нахабниця, ти з батьком говориш!
Подорослішай нарешті!
Інші діти працюють як прокляті,
а ти тут!
Ну все. Я не платитиму!
-Оріоле… -Тихо!
-Ні! -Квартира моя.
Забудь про неї.
І за це я також заплатив.
-Віддай! -Тату!
Тату, ти що?
Ходімо!
-Подумай, Оті … -Луїзо!
Єво, пройдіть до м'ясного відділу.
-Ефро, це що, ти? -Отетеріти!
-Ти як? -А ти?
-Як життя? -Скільки зим!
Як ся маєш?
-Не погано. -Так?
Ну так, потихеньку.
Повернешся до нашого болота?
О ні!
Ні, я хотів спитати…
чи потрібні працівники?
Це для тата.
-Він шукає роботу. -Ясно.
Ні, тут нічого не вийде.
Нас ще скоротили.
Звільнили купу людей.
-Скоротили. -Енкарна?
-Звільнили. -Так?
Ага, першою.
Так, нам тут несолодко.
Я тобі дзвонив, але ти не відповів.
-Мені? -Так.
-О… я не бачив. -Ну так.
Та й я винен.
-Не передзвонив, тож… -Так.
Вип'ємо по пивку?
Так.
-Так? -Давай.
-До зустрічі. -Давай.
-Так ти тепер зубрилка. -Ага.
Молодець. І як, справляєшся?
Ага. У мене завтра екзамен з етики.
Ого, філософія!
-Ти все-таки поступив. -Так.
Сподіваюся, випущусь і…
колись стану професором.
Гаразд, там побачимо.
То ти мені дзвонив, так? Коли?
У мене ВІЛ.
Так…
Так, у мене ВІЛ.
Я дізнався про це…
десь півроку тому.
Тримаєшся?
Так, нічого.
Я лікуюсь.
Можливо, тобі також…
варто перевіритись.
Слухай, Ефро…
а чи давно він у тебе?
Я не знав, коли ми були разом.
Друзі, там торт!
Не розумію… я завжди надягаю презерватив.
-З усіма. -Не зі мною.
Ні разу.
З днем народження тебе!
Так просто не заражаються.
Зі мною все добре.
-Жодних симптомів … -У мене їх теж не було.
Здай аналіз, просто щоб…
виключити цю можливість.
Рости більшим!
У мене нічого немає!
Полю…
Полю, друже!
АПТЕКА
-Добрий день. -Так.
А чи у вас можна зробити аналіз?
Який аналіз?
Ну, на ВІЛ-інфекцію.
Я вас зрозуміла, ходімо.
Сідайте.
Зараз…
Візьму кров з пальця.
Добре.
Так, зараз.
Буде трохи боляче.
Так, все…
Ну ось.
Ось, притисніть ватку.
Все, тепер чекатимемо.
Ну що?
Результат…
позитивний.
Отже, я… ВІЛ-позитивний?
Так.
Мені дуже шкода…
Я зателефоную…
Це для протоколу…
Ви не хвилюйтеся, гаразд?
Вибачте, у мене таке вперше.
АКСЕЛЬ