No em curaré mai.
- No es pot, es pot viure. - No em curaré.
- Però la penya es mor. - Escolta'm.
Fins quan prendré pastilles?
Puc parlar?!
No moriràs per l'VIH si et cuides com cal.
Estigues tranquil, que aviat començaràs el tractament.
Però per què tinc jo aquest fàstic a dintre?
Si jo sempre follo amb condó. Només va ser amb aquell 3 ó 4 vegades. Ni me'n recordo.
- És mala hòstia! La sida! - No tens la sida!
- No és la sida. - No? Què tinc?
- Què tinc? - El VIH.
VIH perquè és més maco, però és la sida!
No hauries de parlar-me així!
Entenc que hagis vingut alterat.
Per això som aquí. T'informem i t'acompanyem.
La sida és el que pots desenvolupar si no et mediques.
Fins quan hauré de prendre la medicació?
Cada dia.
Sempre.
Ara què foto?
On vaig?
Ha sortit negatiu.
- Ja t'han donat els resultats? - Sí, tot bé.
M'han deixat passar abans.
Han vist la meva cara de no haver dormit en tota la nit.
Ja en som dos.
M'ho podries haver passat a mi, saps?
Sort que follàvem amb condó.
- Sempre follo amb condó. - Sempre? Com que sempre?
Tu ets perfecte o què passa?
Etienne, collons!
Vale, vale.
Com et trobes?
Bé. Jo estic bé, em trobo bé.
Escolta, que no se sàpiga.
- No vull que ho sàpiga ningú. - Tranquil.
Vale.
T'han dit quan comences amb la medicació?
Em sembla que aviat. M'han dit que em trucaran.
No sé ni el que m'ha dit el metge.
Tu no tenies un examen avui?
No puc fer un examen ara.
Pol, hi has d'anar.
Per tu és important.
Ens aturem aquí.
L'Octavi és genial.
Fa les classes interessants i estic viciat als seus articles del diari.
Li caic simpàtic.
Això és una famosa cruïlla. Hi ha vestigis jueus per tot arreu.
No es veuen a simple vista. Algú els coneix?
Em sona que als marcs de les portes hi havia la pedra endinsada.
Molt bé.
Ho feien per penjar-hi un pergamí amb versicles. Ara en veurem.
Les lleis del Talmut dicten, "el poble jueu no està subjecte al Masal".
Algú se'n recorda que és el Masal?
Significa un degoteig des de les altures.
Això és. Un degoteig que cau de dalt.
Un degoteig que no podem controlar.
No està subjecte al Masal,
per tant, significa que tenim la llibertat de canviar la sort mitjançant les accions.
El teu destí és el teu caràcter, deia Araclit.
Recordem els antics versos dels monjos goliàrdics.
O Fortuna velut luna, statu variabilis.
La fortuna és tan variable com la lluna.
En aquest cas, estaríem subjectes a fenòmens que no podem controlar.
I jo pregunto…
Davant de les contingències de la sort, com reaccionem?
Amb resignació.
Aquesta és una possibilitat.
I l'altra, assumir que se'ns pot cagar un colom al damunt.
I aferrar-nos a allò que realment depèn de nosaltres.
Encara que les coses et vagin malament, es pot aprendre de les adversitats.
Molt bé. Aquí ve la gran pregunta.
Som afortunats de tenir mala sort?
- Que no! - Que sí, que s'han de pintar.
Els medallons estan ben conservats. Jo no els pintaria!
- Et recomano que… - No vull recomanacions.
El teu pare va dir que calia repassar els medallons.
Et recordo que vas incloure-ho tot al pressupost que vas enviar al patronat.
Vull que les inscripcions quedin lluents. Sobretot el lema de la universitat.
Libertas…
- Perfundet. - Libertas perfundet.
- Omnia… - Luce.
Luce. Libertas perfundet omnia luce, que vol dir
"La llibertat ho omple tot de llum".
Axel, quan penses acabar?
Quan acabi!
Se l'ha de lligar curt, però és un crac.
- Jo soc més de jocs de rol. - Sí?
Jo sempre de jocs de construcció.
Ets el típic tio que queda bé per presentar als pares.
Si, i el mes que ve ens casem també.
Vale, un moment. T'explico.
Necessito un favor. Favorazo.
Avui he quedat amb la meva mare.
I el favor?
Necessito que et facis passar pel meu nòvio davant de la meva mare.
Demà en parlem. Una abraçada.
Adeu, adeu.
Hola.
He estat pensant maneres d'animar els alumnes a que s'apuntin a la lliga.
- Aparca-les. - Per què?
Que ho deixis.
Que ho abandonis.
Al final ho portarà un altre alumne.
- Però si m'ho vas dir a mi! - Jo no hi tinc res a veure, ve de dalt.
El rector va rebre la visita d'un company teu de primer i l'ha convençut.
Em sap greu, noi.
Ah.
D'acord.
Suposo que no vols saber qui és.
T'entenc.
Tot això entra a l'examen.
Sí, sí. Això és de l'any passat.
Tu què? On ets fots?
Ahir va aparèixer el teu pare per aquí i vas pirar sense dir res.
Ah, sí.
Volia explicar-te millor allò de la Minerva i el Cosmo.
La Minerva no torna i t'importa una merda el teu gos.
En serio, tio?
- Vas d'aquest pal? - Perdona, estic molt nerviós.
Ja ho noto. Tio, tranquil. És l'últim examen, ja està.
Tot bé?
- Al meu pare li han fotut una multassa. - No fotis!
- 7000 pavos. - Hòstia!
Va defraudar amb trampes i ara busca feina com un niñato.
Tot pel seu mal cap.
- Soc molt fan de l'Alfonso. - Per què no calles i compres tres gossos?
Sempre m'han fet una mica de pena aquests peixos de colors.
Tant taronges.
Sense ambició.
Pol Rubio.
- Què? - El salta-conductes.
La lliga de debat.
Depèn del deganat, però tu vas anar a parlar amb el rector.
Et vas saltar el degà, mal aconsellat per una professora que,
jo no ho hauria de dir, però aquesta dona no està bé.
Et va empènyer a saltar-te'm amb la pèrtiga de la insolència.
Miri, jo no sabia res.
No, és clar que no.
Tampoc sabies que a principi de curs va renunciar a encarregar-s'hi?
Quan sap que depèn de mi,
va i s'anima.
Jugant brut.
Tu ets alumne meu.
Quants anys t'hi passaràs aquí?
- Quatre? - No ho sé.
Els que se salten les conductes
no passen de dos.
Què? No em parlaràs en tot el dia?
No em demanaràs perdó per allò del dissabte?
No. Saps per què? Vaig dir el que penso.
Doncs ets una maleducada.
Si estic amb el Vidal és cosa meva.
Confessa, li dona gustet que li posin un dit pel cul?
Mira a qui tenim aquí.
El dibuixant de polles.
Per què m'has utilitzat? T'importa una merda la lliga de debat.
Volies fotre al Vidal, i per fer-ho m'has fotut a mi.
Nen, t'has oblidat que li volies robar el projecte al teu amic?
Deies que no tenia nivell!
És dolent, jo soc millor.
Mentre jo fotia, tu intentaves robar-li.
Mira, ja tens un tema pel teu debat.
Què és més èticament reprovable, fotre o robar projectes?
M'és igual, allà us quedeu tu i el teu debat.
- Hola. - Ei Axel, què tal?
Eh, eh!
Què tal l'examen?
Espero que no sigui culpa meva, et vaig distreure dissabte.
No, tot bé.
He vist a l'Oti, diu que li ha anat bé l'examen.
I que fareu unes birres.
- Hi aniràs? - Suposo.
Si vols quedem abans tu i jo, i hi anem.
O no, ens trobem allà directament.
Estàs bé?
Sí, sí. Tot bé.
Pol.
Pol, Pol! Ei!
- Què? - Com t'ha anat l'examen?
Fatal.
Doncs a mi perfecte.
Saps que estic aprenent molt a la uni?
- Ara no puc. - Tranqui. En 5 segons t'ho explico.
He après que soc imbècil.
Que parlo massa.
Ja no ets amic meu.
- Deixa'm. - Primer fots veure
que no vols fer la lliga i me la robes.
He renunciat al projecte.
M'ha durat un dia.Te'l pots quedar.
Queda-te'l. No tinc ganes de fotre res.
No, no. I tant que el faràs!
I saps què? Espero que ho pateixis!
No ho entens! Tot em costa el triple que a tu!
Els amors, els estudis, tot.
No he nascut amb la flor al cul!
Pol.
- Hola. - Què hi fots aquí?
Hores extres o què?
No. Vinc a dir-te que deixo la feina.
No fotis! I això?
M'he de centrar en la carrera. Tinc molts exàmens.
Collons! No et tracto tan malament!
No he dit això, només em costa organitzar amb la uni.
Joder. Nen, em deixes amb el cul a l'aire.
Aquesta setmana has de venir fins que trobi a algú.
No, impossible. No vindré més.
Però conec a algú que podria venir avui mateix.
Qui és? Un amic teu?
- No, el meu pare. - Joder, nen.
Què?
Faria la feina que faig, ha treballat tota la seva vida.
Que no. Prefereixo donar una imatge juvenil al negoci.
Ho dius per tu?
Va, fot el camp.
Abans m'hauries de pagar el que em deus.
Te'n vas d'un dia per l'altre i em costa diners?
No. Paga'm les hores que he treballat.
Tu ets idiota. Que et quedi clar.
No al teu pare, i no a la pasta.
Al meu pàrquing no hi treballen vells.
Cal aquest mocador?
Sí tio, ets molt pijo. No coles com a perroflauta.
Si la mare em veies li agafaria alguna cosa.
Té, agafa-ho com si fos un porro.
Ai, no seguis tan recte.
Treu-te aquests aires d'Avinguda Pearson.
- Així, no? Rotllo… - Sí.
Mira, agafa aquesta alfombreta i la fas girar amb la mà.
- Jo no he de dir res, no? - No, tu calla.
Allà ve la meva mare.
Oti!
- Qui és aquest? - Mama, tinc una vida.
És per aquest penjat que has abandonat l'Arnau?
Prou, que no és cap penjat.
El seu pare és psiquiàtra.
Estem bé, és un bon paio. Viuré amb ell.
- Té lloc de sobres - Què dius?
No, maca. Com que vas a viure amb ell? On?
- A una casa que tenen uns amics seus. - Una casa ocupa?
Està ocupada fa anys. Que es fotin els del banc, mama.
És una casa cultural, fan activitats, revitalitzen el barri.
Però quina merda de mentalitat tens?
- Tu no vas a viure amb ocupes pollosos. - Mama, què vols que faci?
El papa m'ha fet fora del pis, no dormiré a un caixer automàtic.
- I a la casa aquesta hi ha dutxes. - Prou.
Del papa ja me n'encarrego jo. Continuaràs vivint al pis.
Però ja pots deixar de veure a aquest porrero. Queda clar?
Home, Octavi. Què tal l'excursió?
Bé, només han vingut els alumnes motivats.
Doncs mira què bé, millor per tu.
- Soc d'aigües. - Jo no he dit res.
I de pastilles també.
María, no vull causar problemes entre tu i la Silvia.
Soc silenciós. Escric els meus articles, corregeixo exàmens i me'n vaig.
No molesto.
De què cony em parles?
On creus que vaig?
Hola, Sílvia.
Hola.
La veritat és que tot això em fa molta pena.
A mi també.
Que te n'hagis anat així…
Agenciant-te coses que no son teves.
Per mi.
- Boja perduda. - Sí, però te l'he deixada prestada.
- Completament boja. - No saps tu què és un boig.
Mira. El meu bolígraf d'Embutits Marcelino.
Si vols un com aquest folla't a un comercial d'embotits.
- Ei. - Hola, Pol.
Mai no havia vist a l'Etienne així.
Semblava un boig.
Què us ha passat?
Per a repartidor no es necessita massa experiència, crec jo.
No, no tinc furgoneta.
Però si fa falta en llogo una i amb el que tregui pago la lletra.
Hola?
La mare que et va parir.
Hola, Alfonso.
Home, Rai. El Pol no hi és, ho sento.
- Li diré que has vingut. - Es pot passar?
Bé, doncs sí.
Però et dic que el Pol està a la universitat.
- No us heu vist? - Em convides a alguna cosa?
Escolta. No t'entenc.
Si em convides a una birra brindaré per salvar-te.
No et persegueix Hisenda?
M'ho ha dit el Pol.
Jo tinc una feina per tu.
No ens enganyem.
La diferència entre un alcohòlic que és a la presó per conduir borratxo
i jo, és simplement que a mi no em van pillar.
Sí, encara que sembli estrany,
en el fons, puc dir que vaig tenir sort.
Jo cada dia agafava el cotxe sense veure res.
Xocava contra totes les vorades.
No sé com aconseguia arribar al treball.
Quan portes sense beure?
Avui fa tres anys.
T'envejo, noia.
Només porto
dos mesos i tres setmanes.
Com et sents, Maria?
Bueno.
Aquí es ve a dir la veritat, no?
Sinó maleïda la gràcia de seure en un cercle a celebrar
la sobrietat del món, així que
per què t'hauria d'enganyar. Em quedaria tan descansada
fotent-me quatre guisquis.
Per sort tinc el suport de la família.
Això és bo.
Sí.
L'altre dia la meva filla em va rebre amb una truita de patates.
I al treball també m'ajuden.
Tinc molta sort, la veritat.
- Escacs? - Sí. Em ve de gust fer un curs.
Aprendre a jugar al pastor…
Aquí a l'Espai Veïnal.
Hi ha de tot, estic massa tancat a casa, Glòria.
El Pol.
Aquest no diu hola ni res.
Gràcies per ajudar-me, fill.
El Rai és molt estrany, però mira.
Almenys sortiré del pou.
Què dius?
El teu amic, que acaba de venir a oferir-me el treball.
El mexicà.
Ha marxat al seu país un temps, i m'ho ha ofert a mi.
Em cago en… Li vaig parlar de la multa.
Escolta.
El Rai té paraula o no té paraula?
Em pagarà no em pagarà?
Escolta! On vas?
No se t'acudeixi cagar-la ara.
Gràcies al Rai continuaré vivint al pis.
Yeah.
No fotis que li pagues.
- I dale, no. - No, home.
S'ha fet passar pel meu nòvio perroflauta.
M'arriba a veure bé i no colo, amb aquest cara no.
Doncs ha colat, la meva mare és idiota.
No diguis això de la teva mare!
Aquest deu ser el Pol.
No crec.
L'Etienne l'ha deixat.
Hòstia, en serio?
Ei.
De què collons vas tu?
De salvador del meu pare?
Para de riure dels pobres!
No li he regalat diners.
Li he donat feina, no és un problema.
Què vols, que us posi sal a la banyera? Calla.
Que et talli la gespa i et netegi el vàter?
Espero que li paguis bé,
o te'n recordaràs de mi tota la teva puta vida.
Hòstia, què bé! Pugem o millor marxem tu i jo?
Me'n vaig sol. Deixa'm passar.
Deixa'm passar, joder!
- Calma impossible. - Sí tio.
Si tio, tranquil. Anem on vulguis.
Que vas d'expert a la vida?
Per ser més gran i més madur que jo?
No perdré ni un segon.
Eh!
- Ets gilipolles. Així tractes a tothom? - Deixa'm anar.
Passes de ser amable a comportar-te com un imbècil.
Axel, no em deixis, si us plau.
Què t'ha passat?
M'hauria anat millor la vida passant droga.
Pol?
Ei, què estàs fent?
Jo el conec!
Para.
No m'ho facis això, si us plau.
Pol, hòstia puta, no em pots fer això.
No m'ho facis.
Tio, no puc tornar enrere. No hi puc fer res.
A mi em va passar igual.
Pol.
Ja era hora.
Porto mitja hora esperant.
Perdoni.
Endavant, passi.
Aquest és el paquet.
Pesa molt, eh.
On ha aparcat el camió?
Senyora,
que he vingut en metro i en bus.
Com pensa portar això a la casa de subhastes?
A mi el Rai no m'ha dit res de cap camió.
El Rai?
Però qui coi és vostè?
Alfonso Rubio Escobar.
El Rai m'ha dit que em presentés aquí.
Per això de la vacant que havia deixat el mexicà.
La mare que el va parir.
No em digui que no en sap res.
El seu fill m'ha dit
que vostè i jo pactaríem això del contracte.
Contracte?
O sigui
que em donaran un sobre. Com em fio jo?
Anem a veure.
Vostè, a la seva edat,
es pot encarregar de
set habitacions, tres salons i un jardí?
No és tan fàcil.
La persona que ho feia fins ara té 30 anys i molta energia.
Estaré a l'altura.
No es preocupi.
La primera feina que li mano.
Demà recordi'm que mati al meu fill.
- Hi, Amy. - Hi, Arnau.
- Què fas aquí? - Res, que l'Oti i jo ja no sortim.
So?
Sap que estic penjat i m'ha dit que el gavatxo s'ha pirat.
- Ah… - Guau! Supergran.
Mola.
- Em quedo. - Arnau?
Què passa, Biel? Quina casa de bojos, no?
Tothom fot el camp.
A veure quan aguantem.
Aguantem?
Si us mola em quedo l'habitació del francès.
No us ho ha dit l'Oti?
No.
No vull posar-me en problemes vostres.
No, jo tampoc.
Ara truco a l'Oti.
Déu meu, un home a casa.
Dos, no? Jo també.
Ehm, vale.
Has començat avui?
Em va bé tenir les mans ocupades, així no t'estrangulo.
Mama, exagerada.
Se'n va el Henry i m'envies un vell dèbil i esquifit.
Joder, és nova!
Compra una altra, burro.
O envia el viejo a què te la compri.
- Volies, un jovenet de 20 anys? - Ets idiota.
Vale!
És el pare del Pol. Hi ha confiança, mama.
El que em fot és que no m'has avisat.
- Tinc el toc infantil de fer sorpreses. - Ja.
La mort del Cosmo no em va afectar.
No és obligatori estimar-se els gossos.
Ni a les persones.
Un sent el que sent. Tu ho saps millor que jo.
Quan torna la Minerva?
Sí.
No em fotis la bronca, per molt padrí que siguis.
No, jo t'he dit
que he obert l'ampolla de guisqui
i l'he olorada.
Bueno, què passa?
Està prohibit olorar guisqui a alcohòlics anònims?
Em prenc un altre ansiolític.
Joder.
Si el psiquiatre no em puja la dosi me la pujo jo, a prendre pel cul.
Això mateix, vinga, gràcies.
Cony.
Em pots dir a quina secta estàs?
La polla que vas dibuixar a l'examen era un autoretrat?
Jo no sé què cony et passa, però
està clar que no té res a veure
amb la meva intenció de tocar-li els ous al degà.
No he begut.
- Em creus? - Sí.
He deixat l'alcohol.
Però encara queda l'isme. La malaltia.
Jo fa tot el dia que sembla que vagi borratxo.
No sé ni per què he vingut.
Per a negociar la lliga de debat.
No estic per debats.
Els deu manaments de la filosofia es resumeixen en
"no avorriràs". I què fem els filòsofs? Avorrir.
La lliga de debat avorreix.
S'ha de pensar en un debat que motivi.
El Banquet.
Podríem recrear El Banquet de Plató.
T'agrada, home sense paraules?
Fes-me un favor.
Beu per mi.
Què se sent?
Certa calma.
Pol!
El Rai t'ha dit alguna cosa?
- Que cobraràs. - Bueno.
Aquesta és la mansió dels rarets.
Quina cara que portes.
- Estic molt cansat avui. - Doncs tenim visita.
Ara?
La Glòria ha convidat a un exprofe.
- A qui? - El de literatura.
- Te'n recordes dels canelons? - Sí, i tant!
- Bueno, Pol Rubio! - Què tal?
Bé.
- No he canviat gaire, no? - No, no.
- Et quedes a sopar? - Sí.
- Què bé que hagis vingut. - M'agrada quedar amb la Glòria sovint.
Escolta, estava observant el pis de turistes.
Tela, no?
Sí, sí. Sort que dormim a l'altra banda.
Com estàs, Millán?
Doncs mira, avui estic bé.
Porto uns quants dies bons.
De vegades em despisto i m'ho han de dir els altres.
Però hi ha coses que recordo perfectament.
Com la frase que us vaig escriure a la pissarra el primer dia.
No tingui pietat.
Sempre que tenia alumnes nous, començava la classe així.
No tingui pietat.
És un imperatiu.
De quina forma li podríem salvar la vida?
Posant-hi una coma.
No, coma, tingui pietat.
Tristesa.
Ahir em van fer la prova de l'VIH i he donat positiu.
Estic acollonit.
No m'atreveixo a parlar-ho amb ningú.
Amb ningú, Millán, no els hi expliquis si us plau.
Tranquil.
Potser demà ni me'n recordaré.
Que t'ha dit el metge?
Que està tot bé, i que em calmi,
i que hauré de prendre pastilles tota la meva vida.
Doncs pren-te-les.
Jo si no em mediqués cada dia no recordaria els polvos que he fet.
L'any 1989, a Berlín.
Amb una rossa increïble de 30 anys, no m'ho creia ni jo.
12 hores seguides tancats a l'habitació.
Zumba que te zumba.
I el seu marit com boig buscant-nos per l'hotel.
La nit següent
va caure el mur.
Ens hem de cuidar, Pol Rubio.
Me n'alegro molt de veure't, Millán.