NETFLIX UVÁDÍ
PŮVODNÍ SÉRII MOVISTAR+
Ó ŠTĚSTĚNO, JAKO MĚSÍC
Vyléčím se někdy?
Lék neexistuje. Můžete s tím žít.
- Někdo umře. - Poslouchejte…
Ne, jak dlouho budu žít s lék…
Necháte mě mluvit?
Při správné péči na HIV nezemřete.
A uvolněte se, s léčbou začnete brzy.
Jak jsem ti příšernost dostal?
Proč já? Vždycky používám kondomy.
Byl to jeden kluk, tři nebo čtyřikrát, nevím.
Příšerná smůla, že mám AIDS…
- Vy nemáte AIDS. - Ne? A co tedy?
- Co je to? - Je to HIV.
HIV je pěkné jméno, ale je to zatracený AIDS!
Takto se mnou nemluvte.
Chápu, že jste naštvaný.
Jsme tu, abychom vás informovali a pomohli vám.
AIDS se u vás rozvine, pokud nebudete brát léky.
Jak dlouho budu muset brát léky?
Každý den.
Navždy.
Co mám teď dělat?
Kam mám jít?
Jsem negativní.
- Už máš výsledky? - Jo. Vše je v pořádku.
Nechali mě přijít dřív.
Viděli můj obličej, v noci jsem vůbec nespal.
Tak to jsme dva.
Mohl jsem to dostat od tebe, víš?
Naštěstí jsme použili kondom.
- Etienne, vždy mám kondom. - Vždy?
Opravdu, vždycky?
Najednou jsi dokonalý?
Ježíši, Etienne!
Dobře.
Jak se cítíš?
Dobře, prostě dobře, jsem v pořádku.
Prosím tě, ani muk.
Nechci, aby se to vědělo.
- Jo, jistě. - Dobře.
Řekli ti, kdy se začneš léčit?
Brzo. Řekli, že mi zavolají.
Popravdě netuším, co ten doktor řekl.
Neměl jsi jít na zkoušku?
Teď nemůžu jít na zkoušku.
Pole, musíš jít.
Záleží ti na tom.
Tady se zastavíme.
Octavi je skvělý.
Má zajímavé hodiny,
hrozně mě baví jeho novinové články.
Myslím, že se mu líbím.
Toto je známá židovská čtvrť.
Jsou tady památky, ale nepostřehnete je lehce.
Znáte nějaké?
No, slyšela jsem o rytinách v kamenech
nad branami.
To je pravda. Dělali to kvůli věšení pergamenů s verši.
Některé z nich uvidíme.
Talmudický zákon pravil:
„Židovský lid nepodléhá Mazel.“
Ví někdo, co je Mazel?
Znamená to…
Kapající shora.
To je ono! Kapka ze shora.
Kapka, kterou nemůžeme řídit.
Takže, nepodléhat Mazel znamená,
že jsme schopni změnit
svůj osud svými činy.
Hérakleitos řekl „Charakter je náš osud.“
Pro porovnání, si vzpomeňme na básně Goliardů:
„O fortuna velut Luna, statu variabilis.“
Štěstěna se mění jako měsíc.
Tady jsme podřízeni libovůli
jevů, které nemůžeme kontrolovat.
A já se ptám:
jak reagujeme na rozmary osudu?
S rezignací.
To je jedna možnost.
Nebo přijmeme to, že nás může pokálet holub
a budeme se držet toho, co závisí jen na nás.
A i když se věci nedaří,
učíme se z nepřízně osudu.
Dobře, zde je ta veliká otázka:
je štěstí mít smůlu?
Ne!
Ano, musí být natřené.
Medailony jsou zachovalé.
Nenatíral bych je.
- Radím vám… - Nepotřebuji tvou radu.
Dle tvého otce je medailony třeba renovovat.
Připomínám, že to bylo součástí nabídky, kterou
jste poslali radě.
Chci, aby ty nápisy zářily novotou.
Obzvlášť univerzitní motto:
„Libertas…“
- „Perfundet“. - Per…
-„Libertas perfundet omnia…“ -„Luce.“
„Luce.“
„Libertas perfundet omnia Luce“, což znamená:
svoboda vše zaplaví světlem.
Axele, kdy budeš hotov?
Až budu hotov!
Musíte ho držet zkrátka, ale je skvělý.
- Dávám přednost RPG. - Vážně?
Já pořád hrál budovatelské hry,
pořád, pořád, pořád.
Jsi typický kluk, kterého představuji rodičům.
Jo.
A příští měsíc se můžeme vzít.
Dobře, počkej chvilku.
Potřebuji laskavost, velikou.
Dnes přijede máma.
A ta laskavost?
No, když bude okolo, předstírej, že jsi můj kluk.
Promluvíme si zítra. Dobře. Měj se!
Ahoj.
Přemýšlel jsem, jak přilákat
studenty do Debatní ligy.
Zapomeňte na to.
Cože?
Nechte to.
Zapomeňte na to.
Převezme to jiný student.
Ale vybral jste mě.
Já za to nemohu. Přišlo to shora.
Jeden z vašich přátel mluvil s rektorem
a přesvědčil ho.
Je mi líto.
Aha… Dobře.
Nechcete vědět, kdo?
Rozumím.
Toto je ta zkouška.
Ano, ano.
Je z minulého roku.
Nevím, nemám tušení.
Tak? Kde jsi byl?
Cože?
Tvůj táta se včera stavil a ty jsi zmizel.
Aha, jo.
Chtěl jsem ujasnit
Minervu a Cosma. Myslím, že jsi…
Nech toho. Minerva se nevrátí
- a na tvém psu ti nezáleží. - Vážně?
To si myslíš?
Promiň, jsem nervózní.
Jo, všiml jsem si.
Je to poslední zkouška.
Jsi v pořádku?
Táta dostal od finančního úřadu obří pokutu.
- To ne. - Dluží sedm tisíc.
- Sakra! - Zkusil je podvést.
Shání práci, je to zbrklý hlupák.
Jsem Alfonsův velký fanoušek, chlape.
Sklapni a sežeň si tři psy!
Těch zlatých rybek mi bylo vždycky líto.
Tak… oranžové,
bez ambicí.
Pole Rubio.
Co?
„Porušovatel pravidel.“
Debatní liga spadá pod kancelář děkana,
ale ty jsi šel rovnou za rektorem.
Obešel jsi děkana, na špatnou radu profesorky, která…
Neměl bych to říkat, ale ta žena není dobrá.
A pobídla tě, abys mě drze obešel.
Podívejte, já to nevěděl.
Ne…
Samozřejmě, že ne.
Ani to, že když se s tím začalo,
odstoupila od toho.
Když zaslechla, že jsem ve vedení,
přehodnotila to, nehrála čistě.
Jsi můj student.
Jak dlouho tu budeš?
Čtyři roky?
Nevím.
Ti kteří porušují pravidla, nevydrží déle než dva.
Takže, ty se mnou dneska nemluvíš?
Omluvíš se za minulou sobotu?
Ne. A víš proč?
Řekla jsem svůj názor.
Tak to jsi neomalená.
Randění s Vidalem je moje věc.
Přiznej to, má rád v zadku tvůj prst, že?
Podívejme kdo to je! Kreslíř penisů!
Proč jste mě sakra využila?
Debatní liga je vám ukradená.
Chtěla jste přelstít Vidala. A mě taky.
Poslouchej, hochu,
už nevíš, že jsi chtěl příteli ukrást projekt?
„Nemá zkušenosti,“ řekl jsi.
„Je extrémně ubohý, já jsem lepší!“
Já je podrazila ve tvůj prospěch.
Vida! Skvělé téma pro tvou diskuzi.
Co je eticky horší? Někoho přelstít anebo prospěch?
Je mi to jedno.
Kašlu na tebe i tvou debatu.
Zpomal, jdeme na čas!
- Ahoj. - Ahoj. Jak je?
Hej, hej!
Jaká byla zkouška?
Doufám, že to není má chyba, kvůli té sobotě.
Ne, ne. Je to v pořádku.
Tvá kamarádka Oti říkala, že zkouška byla lehká.
Prý půjdete na pivo.
- Půjdeš taky? - Asi ano.
Potkejme se dřív a pojďme spolu.
Nebo se můžeme potkat tam.
Jsi v pořádku?
Ano, v naprostém.
Pole! Pole, Pole!
Hej!
- Co je? - Co zkouška?
- Příšerná. - Mně se zadařilo!
Škola mě toho hodně naučila.
- Biele, teď nemůžu… - Neboj, budu rychlý.
Vím, že jsem hlupák.
Že moc mluvím, a že nejsme kamarádi.
- No tak, stačí… - Nejdřív
Debatní ligu shodíš,
- pak ji ukradneš. - Řekl jsem Bolañové
že končím. Jen tak.
Všechno je tvé. Nebudu zasahovat,
- Nechci zasahovat. - Ne! Něco udělat musíš.
Víš co? Doufám, že budeš trpět.
Tobě to nedochází. Zápasím úplně se vším.
Láska, studium, se vším!
Štěstí od narození nemám!
- Pole… - Ahoj.
Co tady děláš? Extra hodiny nebo co?
Ne, chtěl jsem ti říct, že v práci končím.
To ne! Proč?
Musím se zaměřit na školu.
- Mám hodně zkoušek. - Kruci.
Starám se o tebe tak špatně?
Jistě, že ne! Ale nemůžu pracovat a studovat.
Necháváš mě ve štychu.
Tento týden musíš dělat, než někoho seženu.
To nepůjde, nemůžu.
Ale vím o někom, kdo…
může hned nastoupit.
Kdo? Kamarád?
- Ne, můj otec. - Ježíši…
Co?
Může dělat to, co já.
- Vždycky pracoval. - Říkám ne.
Pro obchod chci mladou image.
Ty jsi tak mladý.
Vypadni.
Zaplať, co mi dlužíš.
Sakra! Jen tak odcházíš a já musím platit?
Zaplať to, co jsem odpracoval.
Jsi takový hlupák.
Aby bylo jasno: říkám ne tátovi a žádné peníze.
Tady místo pro staré lidi nemám.
Je to nutné?
Jsi strašný snob, ale nevypadáš tak.
Matka by umřela, kdyby mě viděla.
Drž to jako joint.
Neseď tak rovně.
Přestaň se tvářit tak nóbl.
Nějak takhle, dobrý?
Dívej, vezmi si tuhle podložku a toč s ní.
Ale ani slovo, jasné? Nic!
- Nech mluvit mě. - Takhle?
Jo. Dívej, to je matka.
Oti.
Oti!
Kdo je to?
Mami, mám svůj život.
Nechalas Arnaua kvůli feťákovi?
Mami, stačí. Není feťák.
Jeho otec je cvokař.
Je to dobrý kluk.
Budu žít s ním. Má vlastní pokoj.
Co to říkáš?
To ne! Žít s ním? Kde?
No, v domě s kamarády.
Squatterský dům?
Bydlí se tam roky, banky ať si nakašlou!
Je to jako kulturní dům,
dělají různé aktivity, revitalizují.
Co si sakra myslíš?
Nebudeš žít se squattery!
No, mami, co bych tedy měla dělat?
Jen proto, že mě táta vykopl, nebudu spát vedle bankomatu.
- Dům má jednu sprchu. - Stačí!
O tvého otce se postarám.
Zůstaneš doma.
Ale tady ten hulič…
Přestaneš se s ním stýkat. Jasné?
Ahoj, Octavie! Jaký byl výlet?
Dobrý.
Přišli jen motivovaní studenti.
No, tím lépe pro tebe.
Trocha vody na dnešek.
Nic jsem neřekl.
A taky nějaké prášky.
Nechci tobě ani Silvii dělat potíže.
Jsem tichý chlap.
Napíšu články, opravím zkoušky a jdu.
Nebudu rušit.
Jak to myslíš?
Víš kam jdu?
Ahoj, Silvie.
Ahoj.
Tohle všechno
mě opravdu mrzí.
Mě taky.
Že takto odcházíš…
s věcmi, které ti nepatří.
Moje.
- Nepříčetný šílenče. - Možná, ale půjčila sis to.
Absolutně šílená.
Nevíš, co je šílenství.
Podívej, moje pero z řeznictví.
Jestli chceš jedno,
běž se vyspat s řezníkem.
- Ahoj. - Ahoj, Pole.
Nikdy jsem tak Etienna neviděla.
Vypadal šíleně.
Co se děje?
No, na dělání poslíčka nepotřebujete zkušenosti.
Myslím…
Ne, nemám ani dodávku.
Ale můžu si ji pronajmout a platit splátky…
Haló?
Do háje!
Ahoj, Alfonso.
Ach, Rai. Pol není doma.
Povím mu, že jsi se zastavil.
Můžu dál?
No, ano.
Ale jak jsem říkal, Pol je na univerzitě.
Neviděl jsi ho?
Můžu se napít?
Poslyš, asi ti nerozumím.
Když mi koupíte pivo, budu vaším zachráncem.
Problémy s úřady?
Pol mi to řekl.
Mám pro vás práci.
Buďme upřímní, jediný rozdíl mezi alkoholikem,
který šel sedět za řízení v opilosti a mnou
je, že mě nepřistihli.
Může se to zdát zvláštní,
ale pravda je,
že jsem měl štěstí.
Řídila jsem, když jsem sotva viděla.
Narazila jsem do každého obrubníku.
Nevím, jak jsem se dostala až do práce.
Jak dlouho nepijete?
Dnes jsou to tři roky.
Závidím ti, děvče. Pro mě to zatím byly
jen dva měsíce a tři týdny.
Jak ti je, Marío?
Jde to…
Chcete pravdu, ne?
Jaký by byl smysl sedět v kruhu
a slavit střízlivost? Nebudu vám lhát.
Rozhodně bych cítila úlevu, kdybych si dala tři panáky whisky.
Naštěstí mě má rodina podporuje.
To je skvělé.
Ano.
Nedávno mi má dcera udělala omeletu.
V práci mi také pomáhají.
Popravdě mám veliké štěstí.
Šachy?
Ano, rád bych se zúčastnil kurzu.
Naučit se ovčácký mat…
Komunitní centrum nabízí skvělé věci.
Jsem pořád zavřený doma, Glorie.
To je Pol.
Ani neřekne „Ahoj“.
Děkuji za pomoc, synu.
Rai je podivín, ale to zvládnu.
Cože?
Tvůj kamarád se tu zastavil a nabídl mi práci.
Ten Mexikánec se na nějaký čas vrátil domů,
nabídl mi jeho práci.
Sakra.
- Zmínil jsem tu pokutu… - Poslouchej mě.
Mohu Raiovi věřit?
Zaplatí, či nezaplatí?
Hej, kam to jdeš? Nepokaz to všechno!
- Díky Raiovi si můžu nechat byt. - Ano.
Platíš za něj?!
- Ale ne! - To nikdy, člověče!
Můj křupanský kluk, kdyby se
- máma ptala. - Kdyby
chtěla, nepoznala by mě. Ne s tou tváří.
No, skočila na to. Máma je hloupá.
No tak, takto o své matce nemluv.
To bude Pol.
Nemyslím si.
Etienne ho nechal.
Sakra! Vážně?
Ahoj.
Co máš za problém?
Chceš zachránit mého tátu?
Přestaň se posmívat!
Já mu nedal peníze,
jenom práci. O nic nejde.
Chceš aby ti připravoval koupel?
- Pole… - Zklapni!
Bude sekat trávu?
Čistit tvoje sračky?
Doufám, že platíš hodně,
nebo si mě budeš pamatovat do konce života.
Výborně! Půjdeme? Nebo můžeme odejít spolu.
- Nech mě! - Hej…
- Uhni. - Co je?
- Uhni! - Uklidni se…
Ne, nemůžu.
Klid, pojďme někam a promluvme si.
Tak teď jsi životní rádce?
Protože jsi starší a vyspělý?
Nebudu s tebou mrhat čas.
Hej… Hej!
Kreténe, jak to se mnou jednáš?
Běž.
Nejdřív jsi hodný, a pak svině?
Neopouštěj mě, prosím.
Co se děje?
Měl jsem obchodovat s drogami.
Pole.
Co to děláš?
Nech ho, já ho znám.
Pole, chlape… Pole. Tohle mi nedělej.
Pole, proboha.
Nech toho, prosím…
Chlape, nemůžu to vrátit. Nejde to spravit.
U mě to bylo stejné.
Pole…
Už bylo na čase.
Čekala jsem půl hodiny.
- Omlouvám se. - Pojďte dál.
To je ta zásilka.
Je docela těžká.
Kde jste zaparkoval?
Madam, přijel jsem metrem a autobusem.
Jak to vezmete na aukci?
Rai nic o nákladním voze neříkal.
Rai? Kdo jste?
Alfonso Rubio Escobar.
Rai mi řekl, ať sem přijdu
převzít práci toho Mexičana.
Och Bože…
Takže vy o tom nevíte?
Váš syn říkal, že spolu podepíšeme smlouvu.
Smlouvu?
Takže mi dáte peníze? Jak vám mám věřit?
Ujasněme si to.
Zvládne muž vašeho věku
péči o sedm ložnic, tři
pokoje a zahradu?
Není to tak jednoduché.
Předchozímu zaměstnanci bylo 30 a měl spoustu energie.
Splním vaše očekávání, nebojte se.
Tady je váš první úkol:
připomeňte mi, abych syna zabila.
- Ahoj, Amy. - Ahoj, Arnau.
- Co tady děláš? - Rozešli jsme se s Oti.
Takže…?
Ví, že nemám kam jít a
říkala, že Francouz je pryč, ne?
To je obrovské!
- Super, beru to. - Arnau…?
Copak, Biele? To je bejvák, co?
Všichni odchází! Tak jak dlouho vydržíme.
Vydržíme?
Vezmu si Francouzův pokoj.
Oti ti to neřekla?
- Ne. - Ne.
Nechci se do toho plést, dobře?
- Já taky ne. - Super.
Zavolám Oti, dobře?
Och Bože, muž v domě!
Dva muži, ne? Taky jsem tady.
Dobře.
Začala jsi dneska?
Mám zaměstnané ruce a nemůžu tě uškrtit.
Přeháníš to.
Henry nás opustí a ty pošleš nemocného starce!
Mami, ta je nová!
Kup si jinou, hlupáku. Nebo pošli toho starce.
Chtěla jsi 20letého kluka?
- Jsi tak hloupý! - Dobře!
Je to Polův táta. Je důvěryhodný.
Ale měl jsi mi to říct.
Je to taková dětinskost, rád tě překvapuji.
Rozumím.
Cosmova smrt se mnou nic neudělala.
Každý nemusí milovat psy.
Nebo lidi.
Pocity člověka…
Sám to dobře víš.
Kdy se vrací Minerva?
Ano.
Nenadávej mi, no a co, že jsi můj sponzor.
Ne. Řekla jsem, že…
Otevřela jsem láhev whiskey
a čichla si k ní.
No a, co se děje?
Zakazují Anonymní alkoholici čichat k whiskey?
Vezmu si další benzoan.
Ježíši.
Když mi nezvýší dávky, udělám to sama.
Sakra! Stačí.
Dobře, díky.
Sakra!
Dal ses k sektě nebo co?
Byl ten penis, co jsi nakreslil, autoportrét?
Co je s tebou?
Určitě to nesouvisí
s mým plánem naštvat děkana.
Nepila jsem.
Věříš mi?
Ano.
Přestala jsem s pitím.
Ale mám tu příponu „ismus“.
Pořád jsem nemocná
Cítil jsem se opile celý den.
Proč jsem tady?
Vyjednat Debatní ligu.
Nejsem naladěný na debatu.
Filozofické desatero může být sumarizováno jako:
nenuďte nás. Co dělají filozofové?
Jsou nudní.
Debatní liga je nudná.
Musíme navrhnout inspirující debatu.
Symposium.
Můžeme rekonstruovat Platónovo symposium.
Líbí se ti to, němý muži?
Udělej pro mě něco.
Napij se za mě.
Jaký je to pocit?
Uklidňující.
Pole!
Říkal ti Rai něco?
- Že ti zaplatí. - Dobře.
Je to dům podivínů.
Nevypadáš dobře.
Jsem unavený.
Máme návštěvu.
Teď? Vážně?
Gloria pozvala tvého bývalého učitele.
Koho?
Toho, co učil literaturu.
Pamatuješ si náplň do cannelloni?
- Ano. - Ano.
- Jsou tak…
- Ahoj. - No, Pol Rubio!
- Jak se máte? - Tady.
Pořád stejný, ne?
- Ano, přesně. - Večeři?
Prosím. Je skvělé, že jste tady.
- Ano, rád vidím Glorii. - Ano.
Díval jsem se na ten turistický byt…
Šílené, že?
Ano… Naštěstí jsme na druhé straně.
Jak je, Milláne?
No, dneska se cítím dobře.
Už je to doba.
Někdy se mi musí něco připomínat.
Ale většinou si pamatuji všechno.
Jako tu větu, co jsem napsal první den na tabuli.
„Pojďme jíst děti.“
Pokaždé jsem s novými studenty začínal větou:
„Pojďme jíst děti.“
Rozkazovací způsob.
Jak jim můžeme zachránit život?
Přidáme čárku.
„Pojďme jíst, děti“.
Smutné.
Byl jsem na HIV testu a byl pozitivní.
Mám velký strach.
Nechci to nikomu říct.
Nikomu! Prosím, neříkejte jim to.
Neboj.
Možná to do zítřka zapomenu.
Co říkal doktor?
Jsem v pořádku, že se mám uklidnit a
do konce života budu brát léky.
Tak je ber.
Podívej, kdybych já přestal brát své léky…
Zapomněl bych na všechno…
Berlíně v 1989
s tou ohromnou 30letou blondýnkou. Nemohl jsem uvěřit!
Skoro 12 hodin,
jen jsme do toho bušili.
Její manžel zuřil, prohledával hotel.
Noc potom
padla Zeď.
Musíme se o sebe starat, Pole Rubio.
Rád vás vidím, Milláne.