NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
О ФОРТУНО, ТИ ЯК МІСЯЦЬ
Це лікується?
Ні, але люди живуть із ВІЛ.
-Дехто вмирає. -Ні…
Скільки проживу на пігулках?
Дайте сказати!
Лікуєтеся - не помрете.
Ваша терапія розпочнеться дуже скоро.
Звідки в мене ця погань?
Я завжди одягаю презерватив!
У нас був секс чотири рази, не пам'ятаю…
Як я міг захворіти на СНІД?
-Це не СНІД. -А що тоді?
-Що? -ВІЛ.
Дуже гарна назва, але я маю СНІД!
Досить кричати!
Розумію, вам непросто.
Але ми хочемо допомогти вам, от і все.
У вас буде СНІД, якщо не прийматимете ліки.
І чи довго їх треба пити?
Кожен день.
Все життя.
Як мені бути?
Куди йти?
У мене нічого.
-Вже дійшли результати? -Так, нічого.
Дозволили забрати раніше.
Мабуть, зрозуміли, що я не спав усю ніч.
Наша проблема.
Я міг від тебе заразитися.
Добре, одягали презервативи.
-Я завжди ними користуюсь. -Завжди?
Серйозно, завжди?
А ти не без гріха?
Господи, Етьєне!
Не кип'ятись.
Ти взагалі як?
Та нічого, нормально.
Не кажи нікому.
Не хочу, щоб вони знали.
-Так, звичайно. -Добре.
Сказали, коли розпочнеш терапію?
Незабаром. Лікар сказав, що подзвонить.
Я взагалі не зрозумів, що він казав.
У тебе іспит, ні?
Я його зараз не здам.
Ні, Полю, йди.
Для тебе це важливо.
Так, зупинимося.
Октавіо супер!
Класні лекції.
Зачитуюсь його статтями!
Я його улюбленець.
Це відомий єврейський квартал.
Тут багато реліквій, та їх треба розглянути.
Щось знайшли?
Я чула, що вони витягали каміння
над дверними отворами.
Так, і вішали вірші з Біблії.
Ми їх ще побачимо.
Закони Талмуду:
«Євреї не під владою мазаля».
Що це таке?
«Мазаль» - це…
енергія, що сходить із небес.
Саме так! Небесна енергія, удача.
Вона не в нашій владі.
Так, якщо ви не під владою удачі,
ви вільні міняти долю
своїми силами.
Геракліт: «Доля людини - її характер».
Але давайте згадаємо вагантський вірш:
«О Фортуно, як місяць, ти мінлива».
Ось так, вона мінлива.
Отже, ми підвладні долі,
тому, що не можемо змінити.
Виникає питання:
як ми реагуємо на непередбачувані обставини?
Смиренно їх приймаємо.
Так, це варіант.
Можемо змиритися з тим, що на нас нагадив голуб…
…і думати, що від нас це залежить.
Але навіть якщо щось піде не так,
на помилках вчаться.
Супер. Зустрічне питання:
невдачливим щастить більше?
Не буду.
Але їх треба пофарбувати.
Медальйони добре збереглися.
Я не стану їх фарбувати.
-Ось вам порада… -Обійдусь!
Твій батько мав тобі все пояснити.
Нагадаю, що фарбування включено до бюджету,
який ти відправив.
Написи мають бути як новенькі.
А особливо девіз університету:
«Свобода…»
-«…омиває…» -Точно.
-«Свобода омиває все…» -«…світлом».
Так, світлом.
«Свобода омиває все світлом».
Все омиває, розумієш?
Акселю, коли ти закінчиш роботу?
Коли закінчу!
Хлопець тямущий, але з характером.
-Люблю рольові ігри. -Так?
Обожнюю вигадувати сюжети.
Без кінця!
Такого хлопця батькам не соромно показати.
Ну так.
А наступного місяця одружимося.
Так, гаразд, послухай.
Мені потрібна твоя допомога.
Мама приїжджає.
А я тут причому?
Прикинься моїм хлопцем, поки вона не поїде.
Завтра поговоримо. Все, бувай.
Добрий день.
Я придумав, як зацікавити
студентів у Лізі дебатів.
Ну… це вже ні до чого.
Що?
Більше не треба.
Ти вільний.
Цим проектом займеться інший студент.
Але ви обрали мене.
Я тут ні до чого. Наказ зверху.
Твій друг поговорив із ректором
і вмовив його.
Вибач.
Ясно… Зрозумів.
Сказати, хто це був?
Розумію.
Ось завдання!
Так, точно.
Торішні.
Блін, а я не знала.
Прийшов? Де тебе носило?
Полю?
Ти пішов з батьком, нічого не сказавши.
Так, точно.
Я хотів розповісти
про Мінерву та Космо. Думаю, ти…
Не треба. Вона не повернеться,
-і тобі начхати на пса. -Так?
Ось як ти думаєш?
Вибач, я нервуюсь.
Так, я помітив.
Це останній іспит.
Все нормально?
Батьку виписали величезний штраф.
-Реально? -Сім штук.
-Бісе! -Шахрай недороблений.
А тепер шукає роботу, дурень.
Блін, обожнюю Альфонсо, друже.
Та пішов ти, горе-собачнику!
Мені завжди було трохи шкода цих золотих рибок.
Такі… помаранчеві…
Tа безвільні.
Полю Рубіо.
Що?
Ти вічно проти системи.
За Лігу дебатів відповідає декан,
але ти подався до ректора.
Обійшов декана за порадою якоїсь божевільної.
Вибач, звичайно, але вона не в собі.
Вона й напоумила тебе обійти мене.
Слухайте, я не знав.
Ні…
Звісно, не знав.
І те, що коли почався рік,
вона відмовилася відповідати за Лігу.
А почувши, що я відповідальний,
вона передумала та скористалася тобою.
Ти мій студент.
Скільки навчатимешся?
Чотири роки?
Я не знаю.
Ті, що йдуть проти системи, вилітають, не протримавшись і два.
Весь день мене ігноруватимеш?
Чи не вибачишся за суботу?
Ні. І знаєш чому?
Сказала, що гадаю.
Ну, отже, ти хамка.
Наші стосунки - моя справа.
Скажи, а він кохає ззаду, так?
Хто це тут? Художник чортів!
Ви мене використали!
Вам начхати на Лігу дебатів.
Хотіли підставити Відаля, підставили мене.
Послухай, малеча,
ти забув, що хотів забрати в друга проект?
«Цей шмаркач не впорається!
Я кращий за цього слабачка!»
Тож ти у нас білий і пухнастий.
До речі, чудова тема для дебатів.
Що гірше: підставити чи підставитися?
Та начхати.
До біса і вас, і дебати.
Куди біжиш? Ми ж встигаємо!
-Привіт. -Привіт, Акселю.
Почекай!
Як пройшов екзамен?
Сподіваюся, не завалив його через нашу зустріч.
Ні, все чудово.
Оті сказала, що іспит нескладний.
Збираєтесь сьогодні?
-Ти підеш? -Напевно.
Зустрінемось раніше і підемо разом?
Можемо зустрітись і там.
Все нормально?
Так, все нормально.
Полю!
Стій!
-Що? -Як екзамен?
-Жахливо. -Та він начебто легкий.
Я часу марно не втрачаю.
-Бієлю, я зайнятий… -А я швидко.
Я помилявся.
Адже ми з тобою не друзі.
-Досить… -Тобі було
плювати на Лігу,
-але ти її повів. -Говорив з Боланьо,
йду з проекту, то все.
Ліга твоя. Я більше нічого не робитиму.
-Не хочу. -І не мрій, доведеться робити.
Сподіваюся, ще настраждаєшся!
Ти не розумієш, я маю купу проблем.
З любов'ю, з навчанням!
Я ж не такий щасливчик!
-Полю… -Здрастуйте.
Чому прийшов? Хочеш ще попрацювати?
Ні, я прийшов звільнитися.
Серйозно? Але чому?
Треба зосередитися на навчанні.
-Купа іспитів. -Ось…
Я тебе чимось образив?
Ну що ви! Просто не можу вчитися та працювати.
Ну, як ти мене так кидаєш?
Вийди на тижні, доки не знайду заміну.
Ні, вибачте, не можу.
Але в мене є знайомий…
Він може вийти сьогодні.
Хто? Друг?
-Ні, мій тато. -Боже…
А що?
Він впорається не гірше за мене.
-Працював все життя. -Не піде.
Я беру лише молодь.
Своїх однолітків?
Ну все, пішов геть.
Заплатіть, що я заробив.
Кидаєш роботу, ще й гроші вимагаєш?
Ні, заплатіть зароблене.
Який же ти глухий кут!
Бабки ти не побачиш, та й батька не наводь.
У мене старим не місце.
А без шарфу аж ніяк?
А по тобі й не скажеш, що ти привереда.
Побачила б мене мама - прибила б.
Тримай як одвірок.
І згорбся трохи.
Ти ж хуліган!
Отак, так?
Так. Ось, тримай килимок. Покрути для антуражу.
Але ж мені не треба буде розмовляти?
-Я сама. -Так?
Так. О, мама йде.
Оті!
Хто це?
Я маю особисте життя.
Проміняла Арнау на цього наркомана?
Мамо, припини! Він не наркоман.
Його батько - психіатр.
Він хороший хлопець.
Житиму в його кімнаті.
Ти серйозно?
Нізащо! Жити з ним? Де?
Ну, з його друзями.
У нічліжці?
А там через банкірів місця вже немає.
Щось типу культурного центру,
молодь пожвавлює район.
Що тобі на думку спало?
Не будеш жити з ненажерою!
Ну а що мені робити, мамо?
Батько мене вигнав. Не спати ж мені біля банкомату.
-У хаті бодай є душ. -Тихо!
З батьком я розберуся.
Житимеш у нас.
Але цього наркошу…
щоб очі мої більше не бачили!
Привіт, Октавіо! Як пройшла екскурсія?
Нічого.
Прийшли ті, хто захотів.
Ну ось і славно.
Не хвилюйся, вода.
Я й не питав.
З якимись ліками.
Не хочу втручатися у ваші стосунки.
Я тихоня.
Пишу статті, виправляю іспити.
У ваші справи не лізу.
Ти про що?
Не зрозуміла, куди?
Привіт, Сільвіє.
Привіт.
Я хотіла сказати…
що мені дуже шкода.
І мені.
Жаль, що ти пішла…
прихопивши з собою чужі речі.
Мої.
-Божевільна! -Не сперечаюсь. Я її тобі позичала.
Зовсім з глузду з'їхала.
Ти не знаєш наскільки.
Дивіться, моя ручка з м'ясної крамниці.
Якщо захочеш таку -
потрахайся ще і з м'ясником.
-Привіт. -Привіт, Полю.
Ніколи не бачила Етьєна таким.
Ніби збожеволів.
В чому справа?
Шукаєте кур'єра з досвідом роботи? Та який там досвід?
А я що говорю?
Ні, я не маю фургона.
Але якщо потрібно - орендую чи візьму на виплату…
Алло?
Ось сволоти!
Добрий день.
О, Раю! А Поля немає вдома.
Я передам йому, що ти заходив.
Можна?
Звісно, заходь.
Я ж тобі сказав: Поль в університеті.
Ти його не бачив?
Можна мені випити?
А навіщо? Я тебе не розумію.
Купіть мені пива - і я врятую вас.
У вас борги?
Поль розповів.
Пропоную вам роботу.
Не лукавитиму, відрізняюся від алкоголіка, що потрапив за ґрати
за водіння у нетверезому вигляді,
лише тим, що мене не посадили.
Як не дивно,
справа в тому,
що мені пощастило.
Сідала за кермо, не розуміючи, що попереду.
Врізалася в кожен бордюр,
але якось доїжджала до хати.
І давно не п'єте?
Сьогодні три роки.
Я тобі заздрю, подруго, адже не п'ю…
лише два місяці та три тижні.
І як ви, Маріє?
Нічого.
Чи хочете почути правду?
Який інакше сенс сидіти у колі
на цьому святі тверезості? Скажу правду.
Мені б стало краще, випий я три чарки віскі.
Але мене підтримує родина.
Чудово.
Так.
Днями донька приготувала мені омлет.
Ще й на роботі підтримують.
Мені дуже пощастило.
Шахи?
Так, я хочу піти на курси.
Дізнаюся, як ходять фігури.
У громадському центрі класні заняття.
А я вічно стирчу вдома, Глоріє.
Поль прийшов.
Навіть не привітався, негідник.
Дякую за допомогу, синку.
Рай - дивний малий, але нічого, впораюся.
Ти про що?
Твій друг прийшов і запропонував мені роботу.
Мексиканець ненадовго повернувся додому,
місце вільне.
Ось зараза!
-Я сказав про штраф… -Слухай!
Раю можна вірити, так?
Він мені заплатить чи як?
Стій, ти куди? Навіть не надумай мені все зіпсувати!
-Завдяки Раю залишуся вдома. -Так.
Платитимеш за неї?
-Ні! -Ні, дурнику!
Він прикинувся моїм хлопцем
-перед мамою. -Так.
А вона купилася, уявляєш?
Ага, повелася. Вона дуринда.
Що? Не можна ж так про маму.
Це точно Поль.
Сумніваюсь.
Етьєн його покинув.
Ось бісе! Серйозно?
Привіт.
Ти що влаштував?
Хочеш врятувати тата?
Досить знущатися!
Я не давав йому грошей,
а запропонував роботу.
Проситимеш тобі воду гріти?
-Полю… -Тихо!
Косити буде?
Чи чистити унітази?
Сподіваюся, платиш гідно,
а інакше на все життя мене запам'ятаєш.
Ось і ти. Ну що, піднімаємось? Чи втечемо?
-Відчепись. -Гей…
-Іди. -Що?
-Відійди! -Спокійно.
Не можу заспокоїтись.
Давай десь поговоримо.
В коучі вибився?
Адже ти старший і досвідченіший!
І навіщо я з тобою говорю?
Гей… Стій!
Ти як зі мною розмовляєш?
Злазь!
Спочатку втираєшся в довіру, а потім?
Не кидай мене.
Що трапилося?
Треба було в бариги податися.
Полю!
Ти що твориш?
Це мій знайомий.
Полю, друже… Не треба так зі мною.
Полю, прошу тебе!
Не роби цього, будь ласка…
Чувак, я не можу повернути час назад.
Зі мною трапилося те саме і…
Полю…
Ну нарешті!
Півгодини чекала.
-Вибачте. -Ну все, заходьте.
Ось вантаж.
Важкий.
Де ви припаркувалися?
Сеньйора, я приїхав на метро та автобусі.
І як ви доставите його на аукціон?
Рай нічого не говорив про вантажівку.
Рай? А хто ви такий?
Альфонсо Рубіо Ескобар.
Рай попросив мене приїхати до вас,
запропонував місце того мексиканця.
Господи…
То ви не в курсі?
Ваш син сказав, що ми з вами підпишемо контракт.
Контракт?
Платитимете мені готівкою? Які гарантії запропонуєте?
Так, прояснимо дещо.
Чи зможе старий
прибирати у семи спальнях
та трьох кімнатах?
Справжня праця.
Колишньому співробітнику було 30, він був досить енергійним.
Не хвилюйтеся, я впораюся з завданням.
Ось тобі перше завдання:
нагадай мені вбити мого сина.
-Привіт, Емі. -Привіт, Арнау.
-Чому прийшов? -Ми з Оті розлучилися.
Потрібен дах над головою,
а вона сказала, що француз з'їхав.
О… Ого, величезна кімната!
-Супер, залишаюся. -Арнау?
Як життя, Бієлю? А тут божевільня, так?
Усі з'їжджають. Сподіваюся, затримаємося.
Що?
Займу кімнату французика.
Оті не сказала?
-Ні. -Ні.
Не хочу вдаватися до подробиць.
-І я. -Круто.
Подзвоню Оті, гаразд?
Господи, мужик у домі.
Двоє. Я теж мужик.
Ну так.
Сьогодні почала?
Займаю руки, щоби тебе не придушити.
Драматизуєш.
Генрі пішов, а ти прислав якогось старого!
Мамо, вона нова!
Ну так купи ще одну. Або пішли старого.
Чекала 20-річного красеня?
-Ти ідіот! -Гаразд!
Це батько Поля. Вияви повагу.
Треба було мене попередити.
Просто люблю тебе дивувати.
Ще б.
Смерть Космо… мене не засмутила.
Можеш не любити ні собак…
ні людей.
Серцю не накажеш.
Знаєш це краще мене.
Коли повернеться Мінерва?
Так.
Не смій мене вичитувати. І начхати, що допомагаєш.
Ні. Я же сказала…
Відкрила пляшку віскі…
і просто дихаю.
Чи не можна?
Віскі нюхати заборонено чи що?
Візьму ще пігулку.
Господи…
Збільшу дозу сама, без психіатра.
Ось і все вирішено.
Добре, дякую.
Чорт!
Ти в секту вступив чи що?
Автопортрет намалював? Я про член на іспиті.
Що з тобою діється?
Розумію, проблема
не в моїх підступах проти декана.
Я не пила.
Віриш?
Так.
Я перестала пити.
Але «ізму» не позбулася.
Все ще хворію.
А я весь день ходжу наче п'яний.
Для чого я прийшов?
Щоб поговорити про Лігу дебатів.
Не за цим.
Десять заповідей філософії полягають в одній:
«Геть нудьгу». А ми, філософи, що?
Вмираємо від неї.
Ліга дебатів - відстій.
Потрібно запропонувати тему, що надихає.
Бенкет.
Влаштуємо бенкет, як у Платона.
Що скажеш, мовчазний мислителю?
Зроби послугу.
Випий за мене.
Ну як?
Стало спокійніше.
Полю!
Рай тобі нічого не казав?
-Тобі заплатять. -Славно!
У цьому особняку мешкають диваки.
На тобі обличчя немає.
Я втомився.
А у нас гість.
Серйозно?
Глорія запросила колегу.
Кого?
Педагога з літератури.
А пам'ятаєш начинку каннеллоні?
-Так. -Так.
-Така…
-Привіт. -Ого, Поль Рубіо!
-Як твої справи? -Тримай.
Я не змінився, правда?
-Ви такий же. -Повечеряєш з нами?
Так, я радий, що ви прийшли.
-Я завжди радий побачитися з Глорією. -Так.
Я подивився тут на ваших сусідів-туристів.
Зірвиголові!
Це точно. Але ми спимо з іншого боку.
Ви як, Міллано?
Сьогодні нічого.
Я вже не молодий.
Деколи все вилітає з голови.
Але дещо не забуду ніколи.
Наприклад, фразу, яку написав першого дня:
«Дітки - обід!»
Щоразу починав заняття із фрази:
«Дітки - обід!»
Їх подадуть на обід.
Як же врятувати молоді душі?
Комою замість тире.
«Дітки, обід!»
Сумуєш?
Виявилося, що я ВІЛ-позитивний.
Мені страшно…
Не хочу нікому говорити.
Нікому! Будьте ласка, не кажіть їм.
Не хвилюйся.
Можливо, завтра навіть не згадаю.
Що сказав лікар?
Все нормально, треба заспокоїтися
і пити ліки все життя.
Так і роби.
Слухай, якби я не лікувався
вже забув би про все.
І навіть свій 1989 рік у Берліні,
коли трахався з розкішною білявкою. З глузду з'їхати!
Майже 12 годин
не вилазили з ліжка.
Чоловік рвався і метався, шукаючи її по готелю.
А наступної ночі
впала Стіна.
Потрібно берегти себе, Полю Рубіо.
Я радий вас бачити, Міллано.