[música profunda]
[Vidal] Hi ha un barber a Barcelona
que només afaita els barcelonins que no s'afaiten a si mateixos.
Però, i aquí ve la paradoxa,
el barber també és habitant de Barcelona.
Així que el barbar s'afaita a si mateix
si, i només si, no s'afaita a si mateix.
Hem arribat a una contradicció on només es dona alfa
en el cas…
de no alfa.
Benvinguts al món de les paradoxes autoreferencials
que descobrirem a Filosofia del Llenguatge.
[vibració]
Ei, Oti.
Per fi li contestes la trucada a una amiga.
M'he pres unes vacances per desconnectar d'això de l'Étienne.
[Oti] No m'estranya. Saps que he tret un deu d'Ètica?
Pol, tio, que et trobem a faltar. El Biel no para de mirar-me les tetes.
Jo també us trobo a faltar.
Avui hem començat Filo del Llenguatge.
M'hauràs de passar els apunts.
Només si els vens a buscar.
[sospira]
Doncs prepara'ls. Vindré avui.
[música barroca]
LA CIGONYA
- [Alfonso] Pol! - Què?
Res, que em preguntava…
si avui vas a la universitat.
Sí, ja s'ha acabat la vaga de profes.
[Alfonso] Escolta, i com va al pàrquing?
- Amb el cap tocant els collons. - [Glòria] Me'n vaig.
- Que vagi bé el dia. - Ah, molt bé.
Avui també arribaré tard.
Ve un mestre dels escacs
a ensenyar-nos algunes jugades.
[Glòria] Ah, sí? Caram!
Que vagi bé!
[cop de porta]
No em miris així.
Quan es comença a mentir, és complicat sortir del bucle.
- Ja, ja. - Li diria la veritat,
si fos tan decidit com tu.
[música reflexiva]
[soroll de pastilles]
[música emotiva]
- Hola. - [Axel] Hola. Què tal?
- Vinc de gorra. Vostè fuma, no? - Sí, agafi.
Ah!
M'he quedat sense tabac.
- Perdoni que interrompi l'obra d'art. - Ja veus.
- Vostè fuma aquí dins? - Sí.
- Tranquilla, tot controlat. - No. Jo prefereixo encendre'l fora.
Entenc que ja no vingui a classe. És l'únic que sap arreglar res aquí.
- Potser un dia m'escapo. - Escapar-se… Sona bé.
També m'han parlat bé de Metafísica.
Vostè pot assistir d'oient on li vingui de gust.
En filosofia, és més important la metafísica, no?
No necessàriament.
L'ètica existeix des de la humanitat.
La metafísica parla del que ja hi havia. És com si fos més autèntica.
Els seus pares són vius?
- Sí. - Aquesta nit els mataré.
I demà vostè i jo parlem de metafísica.
[riu]
[brunzit de motor]
[cridant] Alfonso!
Alfonso!
- [Alfonso] La mare que em va parir! - També està sord?
- Però què fa? - I vostè, tocant la meva roba interior?
Què vol que faci? La bugada!
- Això és cosa de l'Herminia. - D'acord.
Però que sàpiga que a casa meva rento la roba.
Jo no soc la seva dona. Les meves calces no es toquen.
D'acord, perdoni.
I ja que està aquí, reculli aquell test, que m'ha caigut.
Tu! Fot-li canya a l'Alfonso.
Home, Pol, ja era hora.
- On eres? - M'he pres un descans.
M'ha costat assimila el problema del meu pare.
- Ja. - Em vaig passar molt amb tu, Rai.
- Et vaig muntar un ciri… - Ja veus.
A casa hi ha molt mal rotllo. La Glòria flipa amb la multa.
- Tu estàs bé? - Jo? De puta mare.
- Doncs ja està. - M'he agafat unes vacances de ric com tu.
- Mira qui tenim per aquí. Hola. - [Oti] Ei! Hola.
Què tal? Us pensàveu que deixava l'uni?
Sí, home! Jo aquí donant-ho tot.
- Què tal, Biel? - Aquí.
Per celebrar-ho, aquesta nit, soparet a casa meva.
- Uh, caviar! - Tu surts del pàrquing
- i a casa. - Ja no treballo al pàrquing.
El cap no m'ha renovat el contracte.
- Estic buscant feina. - Saps qui et podria ajudar? L'Ángel.
- Quin Ángel? El del Satanassa? - Sí.
Té idees molt guais per a la filofesta.
Treballant de cambrer guanya com 100 euros en propines.
[Arnau] Collons! Potser que pilli el curro jo també.
Tu calla, que vius dels papes.
Crec que el trucaré, perquè la beca està xunga del puto examen d'ètica.
[música reflexiva]
Home, el desaparegut!
- Què tal? - Això tu.
Et trobes bé? Et vaig veure una mica alterat.
Sí, estic bé. És que m'havia discutit amb el Rai per un malentès.
- Et vaig muntar un ciri… - No passa res.
Em va agradar veure't així.
Ah, sí? Vaja…
Sí. Sembles un tio fort, però vaig veure que també ets vulnerable.
- O sigui que t'agraden els desgraciats? - Jo t'he dit desgraciat?
No, però t'agrada veure que la gent ho passa malament o què?
Una mica susceptible tu.
És que les persones no som d'una sola peça i vaig poder comprovar que tu tampoc.
- No, no, esclar. - Podríem quedar, no? Ja va sent hora.
Què fas avui?
He quedat amb un collega perquè m'ajudi a trobar feina.
- A veure si tens sort. - Sí, ja ho veurem.
Vaig a classe de la Bolaño. Tu què fas?
Vens o tens feina?
Tinc feina.
[música animada]
[María] Cada any els de primer arriben més mal preparats.
I vostès semblen els de l'any que ve.
[rialles] [María] Sí!
Per a vostès, tot va començar al néixer.
Els és igual qui ens ha dut fins aquí.
Són éssers primitius, farts d'informació supèrflua.
[murmuris]
A veure, no em muntin una barricada.
Això m'ha servit d'introducció per fer-los la següent pregunta.
Si fóssim completament sincers, existiria l'ètica?
- [Rai] Jo crec que no. - Per què?
Perquè anar per la vida dient la veritat seria el caos. [riu]
[María] És a dir, que la falta de sinceritat ajuda a mantenir un ordre
que evita que visquem com salvatges.
Dostoievski va escriure:
"Si l'ésser humà expliqués els seus secrets més íntims,
es desprendria una pudor que faria del món un lloc irrespirable".
Quin fàstic, tio.
- [María] Sí? - Crec que sí que existiria l'ètica
encara que decidíssim ser absolutament sincers.
Expliqui's.
[balbuceja] No sé.
L'ésser humà tendeix a superar les pitjor circumstàncies.
Llavors, només per simple supervivència,
no es crearia una nova ètica?
Segurament.
I, com a ètica, requeriria un equilibri entre dir la veritat i fer allò correcte.
Perquè ètica no és sinònim de veritat.
Encara que és tan necessària com l'aire que respirem.
Sí, ho porta el fill del Joaquim Torner, el mestre ebenista.
Ara s'ha retirat a l'Empordà i li ha passat el negoci a l'Axel.
Aquest farà carrera.
Axel?
Axel!
- Hola? - Hola, bon dia.
Podeu avisar l'Axel? Han vingut els membres del patronat.
És que crec que ha anat a classe.
Esclar, que els deixem una aula buida per guardar material.
D'aquesta manera, estan més amples, més…
Ja hi som.
De seguida que ens reconciliem, em demanes que et compri alguna cosa.
- És que m'agrada aquesta taula. - Laura, no compraré
cap moble. El Víctor i tu encara no teniu pis.
- Perquè no te n'agrada cap. - [María] Que pesadeta estàs.
La majoria dels pisos de Barcelona són una merda.
Hola.
- Hola. - [Laura] Te'n recordes de mi?
Sí, esclar que sí. Com estàs?
- [Laura] Bé. I tu? - Vinga, espera'm a la biblioteca.
D'acord.
Què? Vens a revisió d'examen?
A veure si em deixaries repetir-lo.
T'oblides de dibuixar el pèl púbic i vols pujar nota?
María, la vaig cagar molt.
Em vaig bloquejar, però he d'aprovar Ètica per a la beca.
Doncs haver-ho pensat abans.
Jo, encara que no t'ho sembli, soc una professora íntegra.
No et demano que m'aprovis pel morro.
Només que em deixis repetir-lo. Podria fer-lo avui mateix.
No penso donar-te cap tracte de favor, per més pernil de gla que em regalis.
Et penses que t'ho demano per caprici?
- Que no estic bé, María. - Ja ho sé.
Se't veu a la cara. Ja en som dos.
Però no et puc repetir l'examen.
Si ho sé copio com altres.
Com?
Qui va copiar?
[música misteriosa] No t'ho diré.
Digue'm ara mateix qui ha copiat en un examen de la María Bolaño.
I jo oblido la meva ètica professional i pots repetir l'examen.
[la música s'acaba]
[música tranquilla]
Segui. Serà només un momentet.
Sí, esclar.
[exclama] Sí, brutal.
Estic molt contenta. No m'ho esperava.
- No m'estranya, un deu! - Sí.
Ratlli l'u.
Que ratlli l'u.
Però per què?
Que bé m'ho vaig passar veient-la copiar amb el mòbil!
No sap com he esperat aquest moment.
Veure-la passar de l'alegria a la desgràcia.
A veure, jo… Ho sento.
Quina mandra sentir explicacions!
Li he demanat una cosa i ja l'hi he dit dues vegades.
No em faci repetir-li una tercera vegada.
Senyora.
Cal que aparegui com un espectre?
- [Alfonso] Perdoni. - Què vol?
Va quedar pendent discutir allò del contracte.
Ja hi som. Això ho porta el Rai.
Jo és que no puc cobrar en negre.
Una altra coseta.
Podria sortir una mica abans avui?
Miri, la Glòria, la meva parella, no té ni idea
que treballo aquí per pagar el meu deute fiscal.
Ja no sé què més inventar-me per justificar que no soc a casa.
No voldria que la Glòria s'enfadés. Soc viudo.
Ja he estat massa temps sol a la vida.
I pot anar-se'n quan vulgui.
[Llorenç] Digues adeu a la teva feina.
Arribo al paranimf amb la gent del patronat
i t'has ficat d'oient en una classe, i a sobre, aquesta merda.
- Parlem-ne. - No passaré a la història
com el rector que va cremar el paranimf.
- El teu pare em va dir que et vigilés. - Això va dir?
I avui l'hi he confirmat.
- L'hi ha explicat. - [Llorenç] Evidentment.
Noi, no dubto del teu talent,
però que fumis al costat d'una fusta centenària és inadmissible.
Ja te'n pots anar.
Com sap que la burilla és meva?
No ho és? I de qui és? D'un dels teus operaris?
Tampoc és d'ells. Hi ha molta gent a la universitat.
[riu irònicament]
Hosti, tu!
Tens sentit de l'humor, eh, i em vols fer quedar com un idiota. [riu]
La burilla no és meva ni del meu equip.
Només li demano que investigui.
[Llorenç] Vols que investigui?
Perfecte. Investigo.
Axel, qui ha fumat al paranimf?
T'ho diré d'una altra manera.
Vols conservar la feina?
[música rítmica]
De qui era la burilla?
[la música s'intensifica]
Xit, xit, xit! Xit.
Quasi faig fora l'Axel.
L'Axel?
Sí, el que ve d'oient a les teves classes.
Em pensava que ell havia fumat dins del paranimf.
Però has estat tu.
- A veure… - No ho neguis. Ho sé.
Ves per on, el fuster!
A tu que ets catedràtica no et puc fer fora, però et puc avisar.
I de què m'avises?
Passes un moment difícil: ansietat, disgustos, superar coses… Perfecte.
Però mira, si fas una cosa que m'angoixa a mi,
aleshores tenim un problema.
María, tu a mi no em cremaràs el paranimf.
A la propera, mouré els fils que facin falta
perquè t'enviïn a fumar a casa.
[música profunda]
[Oti] Que fort, tio, un zero.
Jugar amb la Bolaño és molt arriscat.
Primer em posa un deu i després… No ho entenc. És com malvada.
Tranqui. Al pròxim t'ajudaré a estudiar.
- Faig servir tècniques que van molt bé. - Que mono.
- Comencem avui? - D'acord. Vine a casa meva.
Amb l'Arnau? Passo. Vine tu al meu pis.
No! La mare que et va parir, Rai!
Ets un cabró, tio. M'has espantat, collons.
A casa tinc petards. Els tirem després de sopar?
- Sopar? - Sí, he encarregat sushi.
- Ens veiem allà a les nou? - A mi se m'ha tancat l'estomac.
Ara tinc un zero d'Ètica i el Biel em fa tècniques d'estudi.
- Fins a casa teva són tres quarts d'hora. - No et flipis, tio.
Però què celebres?
Res. Vull sopar amb vosaltres.
I em doneu idees per decorar. M'he venut el quadre de Sant Pere.
- [Oti] Què? - Sí?
- No estaves enamorat d'aquell quadre? - Ja no.
Que no et sàpiga greu. Quedem un altre dia.
Posa el sushi a congelar!
[Vicky] Un llit de dos metres i mig!
- No us deveu trobar. - [Susana] Ahir li vaig enviar ubicació.
[riuen]
- Potser el que volen és no trobar-se. - [Susana] Ens estem tornant a enamorar.
- [Vicky i Judith] Oh! - I vosaltres què?
Em sap greu parlar-vos del Ferran. Us veig tan soles!
- Jo soltera, convençuda. - [Susana] I tu, Vicky?
No va sent hora de trobar algú?
Perdonin.
Senyora, jo me'n vaig. Li he deixat un caldo a la nevera.
Alfonso, si tenim caldo de sobres!
[Alfonso] Però aquest no és del súper. És meu.
Li he posat una carcassa de gallina. És el toc Alfonso.
Bé, doncs res.
Que vagi bé.
I disculpin.
A veure, i aquest senyor gran?
És el substitut del Henry.
Substitut només en les feines de la casa.
[Susana] És vellet.
A veure si et caurà per les escales.
- Molt atlètic no se'l veu. - El Rai hi va insistir.
Total, per uns mesos.
[Susana] Sembla bon home, no?
[Judith] I t'ha fet caldo "al toc Alfonso". Què més vols?
[Susana] Sí, però això de la carcassa de gallina
són coses que, si les fas, millor no explicar-les, no?
[totes riuen]
Estàs resant o què?
M'acabo de saltar tots els principis ètics.
Ah.
De quina manera?
Dient la veritat.
Collons.
Doncs jo he fet just al revés. M'he saltat l'ètica mentint.
Però tu ho has dit a classe.
És supervivència.
O egoisme.
[Axel] Ego te absolvo.
[home] Li vaig fer cas a ta mare.
I tu la primera cosa que fas és intentar cremar aquest edifici?
[l'Axel sospira]
Ja tardaves en aparèixer.
Vaig demanar al rector que et donés una oportunitat.
I que consti que no ho vaig fer per tu.
Sinó pel teu avi, per mi, per l'empresa.
[Axel] Jo treballo a la meva manera.
[home] I la teva manera és fumar aquí dins
i anar d'oient a les classes?
Doncs, collons, quina pena!
T'agrada ridiculitzar-me.
Això és el que m'has fet sentir tu a mi: ridícul.
- Mira, el rector sap que no he fumat. - Sí, ja m'ho ha dit.
Una professora, oi?
No sé si ella ha fumat aquí, però tu segur que sí. Et conec.
[sospira]
Passió, sacrifici…
satisfacció.
I tu, cap de les tres coses.
[música emotiva]
[Biel] Si estudies mentre escoltes música barroca,
el teu cervell és com que s'eixampla, saps?
Ha de ser música barroca?
[timbre]
[Oti] Sí?
[sospira] Ma mare.
- I què passa? - Ma mare.
Fem veure que estudiem. Obre llibres i fes coses.
[música animada]
- [Oti] Lluïsa, la meva mare. - [Biel] Hola.
Estic ajudant el Biel a estudiar. Què vols?
Oti, el teu pare està molt preocupat.
No para de parlar de tu.
- Et veiem perduda. - Perquè no estic amb l'Arnau?
[sospira] Nena, em costa molt parlar davant d'aquest noi.
- Me'n vaig? - No, no. Tu et quedes.
Mama, no som nòvios. És homosexual.
- Fas cara de treure bones notes. - Ui, sí.
- I tu, Oti? - Ha tret un excellent d'Ètica.
- Eh que sí? - Has suspès Ètica?
[Oti] Mama, prou.
Estàs suspenent. Digue'm la veritat.
No sé mentir i si vols que t'ajudi…
Sí, he suspès un examen! Tu ho aprovaves tot?
No li diré res al papa.
Però quan hagi de pagar la matrícula i vegi que has suspès, tancarà l'aixeta.
Mama, per què no te'n vas?
[Lluïsa] Ai, Oti…
De veritat que t'interessa la filosofia?
Tu saps què vols ser de gran?
Hm?
Tant treballar amb corcs…
es comporta com ells.
- Escolti, jo no volia… - No em vingui amb això. Sí que volia.
- D'acord, doncs sí. - Doncs digui-ho clar, coi.
He volgut salvar el cul acusant-la injustament.
Vostè té aquest puntet de mala hòstia necessari per sobreviure.
Suposo que sí.
Ho fan les cigonyes, no ho farà vostè.
Les cigonyes són cruels amb les seves cries.
Que és esgotador alimentar tres pollets?
Doncs llanço el més dèbil al buit i a viure,
que d'això es tracta.
Axel.
Tenia raó. La classe de metafísica amb la Sílvia Montoliu
val la pena.
Va ser alumna meva.
No se li acudeixi tornar a la meva classe…
amb aquesta ronyonera.
[música enjogassada]
D'acord, Ángel. Sí, sí, ens veiem al Satanassa.
No et preocupis. No ho dono per fet.
Sí, sí. Adeu. Merci.
[veus d'homes]
Han arribat avui. Són russos.
[rialles estridents]
- Per què els turistes sempre riuen? - Almenys que algú rigui.
Perquè aquí a casa…
Últimament es callen moltes coses.
No soc tonta.
L'Alfonso no té cap interès pels escacs.
Li ha caigut una multa d'Hisenda.
Set mil euros.
Treballa a cal Rai.
Li fa molta vergonya dir-t'ho.
[rialles i crits]
[parlen en rus]
[música d'ambient]
[noi] Hola.
Hola. Que hi ha l'Ángel?
Hi soc!
Kevin, cobra la taula dos i quatre. Et quedes?
A veure, el meu Discòbol!
- Com estàs? - Bé.
Vine, et presentaré el Dino.
Qui és el Dino?
L'amo de tot això, carinyo.
Ara actuarà, però després parleu.
Ja. I és bon tio o què?
A veure, és especialet.
Potser et contracta directament.
- O… - Perdó.
…parla amb tu i diu: "No m'interessa".
Ja.
- Doncs dona'm un cop de mà, tio. - Esclar.
Però, primer, hauràs de somriure.
Com si això fos Disney.
[aplaudiments i ovacions]
He vist coses…
que no us creuríeu.
He vist…
l'atac d'un grup de mascles entre les butaques d'un cine X.
[rialles]
He vist el rajos del sol
obrint-se camí a les Rambles, prop de la porta del Liceu.
[exclamacions d'admiració]
[Dino] Tots aquests moments es perdran en el temps com llàgrimes…
pel desguàs d'un vàter del barri xinès.
[rialles]
Visca el meu nap!
[Dino] Sabeu que ma mare va morir fa un mes?
[exclamacions de pena]
[Dino] Sé que circula un rumor per Maricolàndia.
I m'alegro molt de decebre-us, hienes de Babilònia.
Perquè és fals
que em vulgui gastar els estalvis clonant ma mare.
[rialles]
No. Ni jo soc la Barbra Streisand ni ma mare la seva gosseta Sam.
- [Arnau] You're fucking good, tio. - I know. Tu també.
Ja tenim una cosa en comú.
[Arnau] Dues coses, no? Els dos som republicans.
- Are you stupid? - [Biel] Hola?
- OK, sorry. - [Oti] Hello!
Per això no arribo a l'orgasme amb cap home.
- [Oti] Ja estàs fotent nerviosa l'Amy? - Oti, calla.
Soc demòcrata encara que estigui a favor de les armes.
Bé, anem a l'habitació, que li he d'explicar…
tècniques d'estudi.
[trets al televisor]
Què t'anava a dir?
Tu això de l'orgasme ho deies de debò?
Yeah, no sé, és com si el penis em bloquegés, you know?
M'entrego,
ho dono tot, però no hi arribo.
Anyway.
- Come on, shoot! - Shoot, shoot.
És normal que ta mare et pregunti què vols ser.
Ella volia ser imbècil i ho va aconseguir.
[riu] No et passis.
D'acord.
[sospira] No sé, estic cansada dels meus pares.
Sempre amenacen amb separar-se i no es divorciaran mai.
Ja.
[Oti] És igual.
Mira, jo no sé què vull ser de gran.
Però sé com vull viure.
I…
com vols viure?
Doncs com la majoria de persones.
No vull esclavitzar-me treballant.
Vull una vida fàcil i divertida.
- I ara tinc ganes de follar. - [riu incòmode]
Què?
He calat les mirades que em feies.
Ha arribat el moment que ens toquem.
Puc tocar-te les tetes?
I jo la polla.
[música de circ]
[rialles]
Xit, xit, xit.
Nois, encara recordo un dia memorable.
El Dino i jo caminàvem per una carretera secundària
a Almendralejo… 1985?
- 1984? - [drag] Això!
Quan dos guàrdies civils…
ens van detenir.
- Guapíssims! - Sí, però vam tenir sort.
Eh?
Coi! Els dos eren actius.
[Ángel] Dino…
Perdona que interrompi. Et vull presentar un amic.
Estudiant de Filosofia. Es diu Pol.
[exclama] De cognom, Vazo. Pol Vazo.
[rialles] Penny, sisplau!
- Hola. - [Ángel] Ha vingut a veure't actuar.
I a oferir-se com a cambrer per si fa falta.
És disciplinat, responsable…
- D'acord. - …intelligent…
No se'm dispari, metralleta veneçolana.
[rialles discretes]
Seu.
Feu-li lloc.
Hola.
[tots] Hola.
- [Dino] Així que t'agrada servir copes? - Sí.
Saps fer còctels?
Esclar.
[Dino] Com et queda el Bloody Mary?
Deliciós.
Per què un estudiant de Filosofia
vol treballar aquí?
Si et digués que necessito molt la pasta, t'estaria dient una veritat a mitges.
Llavors digue'm la veritat, tota la veritat, i així estaré content.
- A la facultat penso massa. - I aquí no pensem?
[tots riuen]
[Dino] Com pots comprovar, el físic
no és important per treballar aquí.
[Dino] Però un estudi de la Universitat de Chicago diu…
que contemplar bellesa provoca set.
Ho certifico.
Posa't dret.
Què portes sota de la caçadora?
- Una samarreta. - [Dino] Caçadora fora.
Ves a la barra i, d'aquí…
dues hores, et faig una visita i compto les copes que hagis servit.
[melodia suau de piano]
[conversa inaudible]
[riu]
[melodia suau de piano]
[sona "Eres mutante" de Los Ganglios]
[converses de fons]
[segueix sonant la cançó]
[s'acaba la cançó]
No t'afaitis.
Em falta el perfil "caçador de bisons".
La feina és meva?
Em posaré didàctic.
La lleialtat és un sentiment que està per sobre de l'ambició.
Sincerament, et veig pinta de pocavergonya.
Només et demano que no em fallis.
No m'agrada sentir-me traït.
No treballaré aquí, Dino.
Soc un petit traïdor.
Avui he traït el meu pare.
I una amiga meva ha suspès un examen per culpa meva.
Em passo el dia fingint amb tothom.
Sobre tot, amb la persona que més m'agrada.
I no sé fer Bloody Marys.
[sospira]
Només intento viure.
Vine amb mi.
[música misteriosa]
Posa quatre glaçons a la coctelera.
Posa-hi vodka.
Bé. Ara, la sang.
Una mica de sal…
cinc gotes de tabasco…
salsa Perrins…
- Prou. - Ja?
Sí.
Una miqueta de pebre.
A batre.
Frena, marrec.
Amb compte.
Com si li estiguessis fent un massatge als ous a Zeus en persona.
Serveix-lo.
- Avui tanques tu. - Jo?
Perquè vegis que confio en tu.
"Pol" no m'agrada.
Et diré…
Apollo.
[música celestial]
[sona "Eres mutante" de Los Ganglios]