NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
У Барселоні є перукар,
який голить тільки людей з Барселони,
тих, хто не голиться сам.
Але тут з'являється феномен:
перукар
також мешкає в Барселоні.
Значить, перукар поголиться,
тільки і тільки якщо не голитися сам.
Це протиріччя,
в якому альфа вірна лише у випадку,
якщо дорівнює не альфа.
Ласкаво просимо у світ парадоксів самореференції,
про які дізнаватимемося, вивчаючи філософію мови.
Привіт, Оті.
Ну нарешті ти відповів подрузі.
Вибач, виріши перепочити після того, як Етьєн поїхав.
Розумію, так несподівано вийшло.
Полю, ми сумуємо за тобою.
Біель витріщається на мої бідони.
Я теж скучив.
Почали проходити філософію мови.
Даси мені конспекти?
Звичайно, ти тільки заходь.
Гаразд, зайду сьогодні.
ЛЕЛЕКА
Полю!
Що?
Та нічого, просто хотів дізнатися
чи підеш ти сьогодні до університету?
Так, професори більше не страйкують.
Чудово. Ну а як справи на парковці?
Та як завжди. Начальник - той ще покидьок.
Я пішла. Гарного дня.
Давай. Я сьогодні також буду пізно.
Прийде якийсь юний гросмейстер
і навчатиме нас новим ходам.
Серйозно? Як круто!
-Бувай! До вечора. -До вечора.
Не дивися на мене так.
Починаєш брехати - і вже не зупинитися.
Так…
Я сказав би їй правду,
будь таким же хоробрим, як ти.
Добридень!
-Як ви? -Слухайте, а ви не палите?
Палю, беріть.
Цигарки скінчилися.
Вибачте, що відволікаю.
Та нісенітниця.
-Ви тут палите? -Так.
-Все добре, давайте. -Ні-ні.
Запалю на вулиці.
Зрозуміло, чому ви не заходите до мене.
У вас руки ростуть із того місця.
Може, якось забіжу.
«Забіжу»… Класне слівце.
Кажуть, і на метафізиці непогано.
Можете прийти слухачем, куди захочете.
У філософії метафізика найважливіше, ні?
Не завжди.
Етика існувала із зародження людства.
Метафізика була ще задовго до нас.
Ось вона, справжня, первородна філософія.
Ваші батьки живі?
Так.
Я вб'ю їх сьогодні ввечері.
А завтра ми з вами поговоримо про метафізику.
Альфонсо!
Господи боже!
-Що? -Ти що, глухий?
А ви чого кидаєтеся?
Навіщо ти чіпав мою білизну?
А що таке? Прав.
Це робота Гермінії.
Гаразд.
Але вдома за прання я відповідаю.
А я тобі не дружина.
І мої трусики не чіпай!
Гаразд, вибачте.
О, і підніми горщик, який я кинула.
Господи, ну і дуринда…
Привіт! Сподіваюся, ви там батька не зжерете.
Полю Рубіо, ну нарешті!
Де пропадав?
Відпочивав.
Було непросто переварити татові проблеми.
Розумію.
Я ще й тебе образив.
Скандаліст недороблений.
Та нісенітниця.
Удома божевільня.
Глорія переживає через штраф.
А сам як?
-Нічого. -Добре.
Навіть трохи відпочив, як і ти.
Хто тут у нас?
-Привіт. -Привіт!
-Повернувся? -Привіт!
Ви як? Думали, не повернуся?
Ні, вивчатиму улюблену справу.
-А ти як, Бієлю? -Нічого.
Давайте сьогодні повечеряємо у мене?
Ура, ікорка!
-Приходь після роботи. -Я більше не працюю.
Мене звільнили, виставили звідти.
Шукаю роботу.
Знаєш, хто може допомогти? Анхель.
-Анхель? Хлопець із «Сатанаси»? -Так.
Так, у нього купа ідей!
Він ще й офіціантом працює,
отримує сотку чайових.
-Ого! -А непогано.
Я теж хотів би влаштуватися.
Та за тебе тато платить!
-О… -Я йому подзвоню,
після іспиту про стипендію можна не мріяти.
Принц, що втік, з'явився.
Ти як?
А ти? Все нормально?
-Тобі було погано. -Порядок.
Посварився з Раєм через якусь дурість.
-І закотив такий скандал… -Дурниця.
Було чудово тебе таким побачити.
Так? Ну і ну…
Ну так, робиш із себе крутого хлопця,
але буваєш і вразливим.
Зневірені хлопці тобі більше до вподоби?
-А я називав тебе зневіреним? -Ні, але…
Любиш бачити в людях їхні слабкості?
А ти уразливий хлопець.
Адже люди живі, не кам'яні.
І я побачив, що ти такий.
Так, твоя правда.
Можемо погуляти.
Я хотів би зустрітися.
Ти сьогодні вільний?
Я домовився з другом, він допомагає мені знайти роботу.
Сподіваюсь, все вийде.
Так, побачимо.
Іду на лекцію до Боланьо, а ти?
Прийдеш чи треба працювати?
Ага, треба.
Щороку рівень підготовки першокурсників падає.
Але ви пробили дно, діти.
Так!
Почали деградувати від народження.
Вам начхати, чому ви тут опинилися.
Примітивні істоти, що наковталися надмірної інформації.
Ну все, геть норми пристойності!
Я сказала вам це все,
щоб підвести до питання:
чи існувала б етика, якби ми всі були абсолютно чесні?
-Не думаю. -Чому?
Якби ми завжди говорили правду, у світі панував би хаос.
Отже, наша нещирість допомагає нам
підтримувати порядок, а цивілізації - розвиватися?
Достоєвський писав:
«Якби кожен з нас описав усі таємниці,
на світі піднявся б тоді такий сморід, що всім треба було задихнутися».
Гидота яка!
Так.
Думаю, етика б існувала, навіть якби ми зважилися
бути абсолютно щирими.
А чому?
Ну не знаю…
Думаю, люди долають
і не такі труднощі.
Просто намагаючись вижити.
Може, й нову етику вигадають?
Безперечно.
І в ній істина повинна буде гармоніювати
з добрими справами.
«Етика» не є синонімом «істини».
Хоча вона потрібна нам так само, як повітря.
Так, роботу веде син Хоакіма Торне,
майстри з дерева.
Зараз він на пенсії в Емпорді
а свою справу передав Акселю.
У нього буде чудова кар'єра.
Акселю!
Добрий день.
Покличеш Акселя, гаразд?
Прийшли члени ради.
Він, здається, в аудиторії.
Ну, звичайно, ми виділили їм порожню аудиторію,
щоб вони там зберігали матеріали.
Місця повно, зручно, так що…
Все з тобою ясно.
Ось помиримось,
одразу ж про щось попросиш.
Мені подобається цей стіл!
Меблі купувати не буду.
У вас з Віктором ще немає квартири.
Тобі нічого не подобається!
Ну ти й зануда! Закрили тему.
Більшість квартир у Барселоні - відстій.
-Привіт. -Привіт.
Ти мене пам'ятаєш?
Ну звичайно, пам'ятаю.
-Ти як? -Нічого.
Все, йди. Почекай мене в бібліотеці.
Ну добре…
Ну що? Прийшов просити перездати?
А ви дозволите?
Забув намалювати лобкове волосся і сподіваєшся підвищити оцінку?
Маріє, я накосячив.
Просто випав із життя.
Але мені потрібно здобути стипендію.
Потрібно було раніше думати.
Не повіриш, звісно,
але я чесний професор.
Не прошу вас про винятки,
просто дозвольте перездати.
Можу навіть сьогодні.
Не піду тобі на поступки,
хоч хамоном обдаруй.
Думаєте, я несерйозний?
-Мені погано, Маріє. -Я знаю.
У тебе на лобі написано. Я сама така.
Але я не можу дозволити тобі перездати.
Знав би, що так буде, списав би, як і решта.
Що ти сказав?
Хто списував?
Я вам не скажу.
Негайно скажи, хто насмілився списувати у Марії Боланьо.
І я забуду про професійну етику,
щоб ти зміг перездати.
Сідай. Ми швиденько розберемося.
Добре, звичайно.
Так класно!
Я не очікувала на таку оцінку.
А що такого? Чесна десятка.
Так і є.
Тільки закресли одиницю.
Закреслюй.
Але чому?
Ти майстерно ховаєш телефон, моя люба!
І я з нетерпінням чекала на цей момент.
Коли побачу, як тріумф змінюється усвідомленням.
Слухайте, я…
Я не…
Які ж нудні виправдання!
Я вже двічі повторила своє прохання.
Мені що, втретє говорити?
Сеньйора?
А ще голосніше підійти не міг? Привид недороблений!
-Вибачте. -Чого тобі?
Ми так і не обговорили мій контракт.
Невгамовний! Поговори з Раєм.
Просто сіра зарплата мене не влаштує.
І ще дещо…
Можна сьогодні піти раніше?
Слухайте, Глорія, моя кохана,
гадки не має, що я тут працюю,
щоб сплатити борг.
І я не знаю, як їй пояснювати, де я пропадаю.
Не хочу сердити свою кохану.
Я вдівець.
І так знемагав від самотності.
Іди будь-коли.
Прощайся з роботою.
Приходжу з членами ради до зали,
а мені кажуть, що ти в аудиторії.
А пішов я зі знахідкою.
Я все поясню…
Я не ввійду до історії ректором, який спалив університет.
А батько мене про тебе попереджав…
Серйозно?
І сьогодні мені стало ясно - чому.
-Ви йому розповіли? -Так, насамперед.
У твоєму таланті я не сумніваюся,
але палити поряд із древнім деревом суворо заборонено!
Все, вільний.
З чого ви взяли, що це моє?
А чия тоді?
Робочого?
Чому одразу його?
Тут купа людей.
Боже, а ти гуморист!
Виставляєш мене дурнем.
Ця не наша з хлопцями попільничка.
Ви розберетеся, а потім уже звинувачуйте.
Розібратися, кажеш?
Гаразд, розберуся.
Акселю, хто палив у великій залі?
Слухай, я, мабуть, незрозуміло висловився.
Тебе звільнити, друже?
Чия це попільничка?
Я збирався звільнити Акселя.
Акселя?
Так, він заходить до тебе на лекції.
Я думав, що це він палив у великій залі,
але виявилося, що це ти.
-Але… -Жодних відмовок. Я все знаю.
А тесляр не промах…
Ти професор, не можу тебе звільнити,
але попереджаю.
З приводу чого?
Знаю, тобі непросто.
У тебе купа проблем, багато переживаєш,
але якщо ще якось мене засмутиш -
тобі не поздоровиться.
Маріє.
Я не дозволю тобі спалити велику залу.
Наступного разу смикаю за мотузочки -
і куритимеш уже вдома.
Уявляєш, нуль!
З Боланьо жарти погані.
Спочатку десятка, а потім…
Нічого не розумію.
Я підготую тебе до наступного іспиту.
Знаю кілька класних технік.
Чудово. Почнемо сьогодні ж?
Гаразд, приходь до мене.
І до Арнау? Ні. Давай ти до мене.
Ні!
Чого так лякаєш, Раю?
Раю, ти зараза.
До смерті мене налякав.
Я маю петарди.
-Вибухнемо. -Після вечері?
Так, я замовив усім суші.
Зустрінемося о дев'ятій, йде?
Мені не до веселощів.
-Серйозно? -Завалила етику.
Біель зі мною позаймається.
Так, Раю, а до тебе їхати майже годину.
Досить!
А що святкуєш?
Хочу з вами повечеряти.
Як прикрасити будинок? Пропонуйте! Я продав Петра.
-Що? -Та ні!
-Так. -Ти любив цю картину!
Але перестав.
Пробач, але якось іншим разом.
А суші заморозь.
Двометрове ліжко, серйозно?
Та Ферран тебе в ній втратить!
Я йому вчора скинула геолокацію.
Сподівається, що не знайде.
Ось злюки!
Дурниці! В нас знову медовий місяць.
А як у вас справи? Вічно тільки я про Феррана говорю.
А ви такі старі діви…
Я рада, що в мене нікого.
А ти, Вікі? Чи не час тобі знайти когось?
Прошу вибачення.
Сеньйора, я йду.
Суп у холодильнику, пригощайтеся.
Альфонсо, у нас повно супу.
Але в холодильнику мій, а не магазинний.
Я навіть бульйончик на кістках зварив.
«Комплімент від Альфонсо».
Ну все, піду я.
Гарного вам вечора, вибачте.
Так-так…
А що це за дідусь?
Альфонсо замінив Генрі.
Але лише по господарству.
-Ну гаразд… -Зовсім старий.
Сподіваюся, зі сходів не впаде.
-Так, він не красень, звісно. -Але Рай попросив.
На кілька місяців.
Але він дуже милий.
І супчик зварив, комплімент від Альфонсо!
Нехай готує!
Так, але бульйон на кісточках…
Краще б він нам про нього не розповідав.
Молишся?
Я порушив усі етичні принципи.
Яким чином?
Говорив правду.
Ось бісе.
Ну а я вчинив інакше. Забув про етику, збрехавши.
Але на семінарі ти сказав,
що це заради виживання.
Ну так… чи егоїзму.
Відпускаю тобі гріхи твої.
Я пішов на поводу у твоєї мами.
А ти насамперед вирішив усе тут спалити?
Як же ти вчасно, тату.
Я попросив ректора надати тобі ще один шанс.
Але я зробив це не заради тебе.
А заради діда, заради себе,
заради компанії.
Просто не погоджуєшся з тим, як я працюю.
Ага, пихкаючи тут як паровоз
та тікаючи на лекції.
Господи, ну і позорище…
Любиш же ти глузувати.
Та й через тебе я почуваюся посміховиськом.
Слухай, ректор знає, що не я палив.
Так, він мені вже сказав.
Якась професорка, так?
Не знаю, чи палила дама,
але тебе я знаю: ти точно пихкав.
Пристрасть…
жертовність…
радість.
Усього цього тобі не вистачає.
Якщо вчишся під музику бароко,
мозок… як би розширюється, розумієш?
І таке працює лише з бароко?
Так?
Це мама.
-А що? -Мама!
Зроби вигляд, що вчишся,
відкрий підручник, візьми зошити, вперед!
-Це Луїза, моя мама. -Доброго дня.
Ми з Бієлем займаємось. А ти чого прийшла?
Оті, тато дуже переживає.
Тільки про тебе й твердить.
Ти заплуталася.
Через розлучення з Арнау?
Ну не казати ж при цьому хлопчику.
-Я піду! -Ні, сиди!
Ми не зустрічаємось, він гей.
І відмінник, мабуть?
Ну так.
-А ти, Оті? -Вона отримала десятку з етики.
Правда. Просто молодчина!
Ти завалила етику.
Мамо, не починай.
І це вже не перший іспит.
Кажи правду. І якщо тобі потрібно допомогти
-з татом… -Так, я завалила.
А з тобою такого не було?
Я нічого не скажу тату,
але коли платитиме за семестр -
дізнається, і тобі кришка.
Мамо, та коли ти вже підеш?
Ой, Оті…
Тобі справді цікава філософія?
Чим хочеш займатися?
Так довго працював із термітами,
що у результаті став їх братом.
Я не хотів…
Зі мною таке не прокотить. Хотів.
Гаразд, ви маєте рацію.
Так би одразу й сказав!
Я хотів відмазатись і звалив провину на вас.
Тільки відростивши зубки,
зможемо вижити у цьому світі.
Ви маєте рацію.
Лелеки теж не ангели, ти знав?
Вони безсердечні стосовно своїх пташенят.
Вигодувати трьох пташок - невелике завдання.
Але вони викидають із гнізда найслабшого… і все!
Таке життя.
Акселю.
Ти був правий. Лекції з метафізики
з Сільвією Монтоліу того варті.
Вона була моєю студенткою.
Сподіваюся, ти не повернешся до мене
з цією безглуздою сумкою.
Добре, Анхелю. Побачимося у «Сатанасі».
Не переживай. Знаю, це поки що не точно.
Так. Бувай. Дякую!
Сьогодні приїхали. Російські хлопці.
Чому туристи завжди регочуть?
Має ж комусь бути весело. Адже у нас у домі…
чоловіки останнім часом відмовчуються.
Я ж не дурочка.
Альфонсо не цікавиться шахами.
Його оштрафувала податкова…
на 7000 євро.
Він працює у Рая.
І йому соромно тобі розповісти.
Привіт.
Привіт. Де Анхель?
Я тут!
Кевіне, принеси рахунок за другий та четвертий! Зможеш?
Мій Аполлон прийшов! Як ти, рідний?
-Добре. -Познайомлю тебе з Діно.
А хто це?
Хазяїн нашого закладу, любий.
Він ще виступає, тож поговоріть потім.
Гаразд. А якій він загалом?
Той ще персонаж.
Йому погляду вистачить, щоб зрозуміти, чи найме.
Вибачте.
Поговорить і скаже: «Іди лісом».
Зрозуміло.
Але ти підтримай.
Звісно! Але спершу…
посміхнись, ніби потрапив до «Діснейленду»!
-Молодець! -Ходімо.
Я бачив таке…
що не повірите, коли розповім.
Я бачив…
як славетні юнаки полірують свої мечі на задніх сидіннях кінотеатрів.
Я бачив, як сонячні кролики…
пробігали бульваром Лас-Рамблас, біля входу в «Лісео».
Всі ці миті одного разу зникнуть, як сльози.
…змиті у туалеті Чайнатауна.
Хай живе моя тубероза!
Деякі знають, що в мене померла мама.
Знаю, що в Гейландії ходить багато чуток,
але з великим задоволенням вас зневірю, гієни Вавилона.
Вона житиме.
І я витрачу всі заощадження, щоб її клонувати.
Ні. Я не Барбра Стрейзанд, а моя мати не її собака Семмі.
Емі, та ти вогонь!
І ти. Виявляється, ми маємо щось спільне.
І ще дещо. Ми обидва республіканці.
Дурник!
-Друзі? -Вибач.
Ось тому я й не кінчаю із мужиками.
Арнау, ти й Емі вирішив довести до сказу?
Оті, заткнися.
Я демократка і за заборону
всієї зброї.
Гаразд, ми будемо в мене.
Я розповім їй… про пару технік.
Слухай…
а про оргазм та мужиків, ти це серйозно?
Не знаю, просто начебто закриваюся.
Намагаюся, віддаю всю себе, але насолоди не отримую.
Проїхали.
-Давай, стріляй! -Стріляю.
Це нормально, що мама за тебе переймається.
Вона просто вирішила зіпсувати мені настрій.
Ну, не треба так.
Гаразд.
Не знаю. Батьки задовбали.
Погрожують розлучитися,
-але це блеф. -Я розумію.
Не бери в голову.
Слухай, я не знаю, чим займатимусь,
але я знаю, як хочу жити.
І…
як же ти хочеш жити?
Ну як і всі.
Не хочу загинатися на роботі.
Розумієш? Хочу веселитися.
А тепер хочу трахатись.
-Так? -А що?
Я бачила, як ти дивився на мене.
Час стати одним цілим.
Можна… торкнутися тебе за груди?
А тебе за член?
Друзі, досі пам'ятаю той неймовірний день.
Ми з Діно йшли по занедбаній автомагістралі
в Альмендралехо.
Це був 1985 рік?
-Не 1984-й? -Точно.
А потім нас заарештували…
два поліцейських.
-Казкові красені! -Нам пощастило.
Так?
-Адже вони опинилися на чергуванні. -О!
Діно, вибач, що перебиваю.
Але хочу вас познайомити.
Це Поль, він філософ.
І як ми його назвемо? Поль Король!
Пенні, ну годі!
-Привіт. -Він прийшов подивитися шоу,
хоче влаштуватися офіціантом.
Двох зайців.
Він дуже відповідальний,
-красивий, розумний… -Так, вгамуйся.
Не таратор так, венесуельський автомате.
Сідай.
Поставте йому стілець.
-Здрастуйте. -Привіт.
-То ти любиш подавати напої? -Так.
Вмієш робити коктейлі?
Звісно.
І «Кривава Мері» виходить?
Вищий клас.
І чому студент-філософ хоче у нас працювати?
Сказавши, що мені дуже потрібні гроші,
не скажу всієї правди.
Ну так скажи мені всю правду,
і я буду щасливий.
Втомився від постійних думок.
Ну тут ми, звичайно, взагалі не думаємо.
І як бачиш,
у нас можна працювати з будь-якою статурою.
Але згідно з дослідженням Чиказького університету…
дивишся на прекрасне - хочеш пити.
Підтверджую.
Встань.
Що в тебе під курткою?
Футболка.
Зніми куртку.
Іди до бару.
Через дві години
подивлюся, скільки напоїв ти продав.
Господи…
А хлопець - бомба!
Три стоси текіли. Негайно!
Прошу, заходьте!
-Текіла. -Текіла. Дякую!
Пиво?
Не голись.
Нам потрібний типаж мисливця на бізонів.
То ви мене берете?
Викладаю тобі маленький урок.
Відданість - почуття, що найсильніше прагнень.
І я думаю… що ти хлопець, що гуляє.
Але мене зраджувати не раджу.
Я це на дух не терплю.
Тоді я не можу працювати тут.
Я й справді зрадник.
Сьогодні я розкрив татів секрет,
а подруга завалила через мене іспит.
Цілими днями вдаю.
Особливо перед хлопцем, котрого люблю.
І не можу готувати Криваву Мері.
Просто намагаюся вижити.
Ходімо зі мною.
Поклади в шейкер чотири кубики льоду.
Додай горілку.
Супер, а тепер кров.
Дрібка солі.
П'ять крапель соусу табаско.
Вустерський соус.
-Так. -Досить?
Так.
Додамо трохи перцю.
Струшуй.
Повільніше, хлопець.
Начебто граєш кульками самого Зевса.
Все, подавай.
Сьогодні закриваєшся.
Я?
Я тобі довіряю.
Поль… Мені не подобається це ім'я.
Я нарікаю тебе…
Аполлоном.