[Alfonso] Pol, marxem ara!
[Alfonso] La Glòria va a l'institut
i jo a l'Espai Veïnal.
- Tot i que jo molta pressa no tinc. - No, és clar.
No cal que et passis el dia jugant als escacs,
que semblaràs el Kaspàrov.
Aquest sí que era un campió.
[Glòria] Bé, família, vaig tirant.
[Glòria] Adeu, que vaig bé!
No sé fins quan podré aguantar amb la ximpleria dels escacs.
[Porta tancant-se]
No fa falta.
Fa dies que ho sap.
Em cago en la llet que t'han donat. Li has donat tu?
Papa, ella sospitava.
I està esperant que li diguis.
[Alfonso] És increïble.
Et vaig demanar que no li ho diguessis!
Jo no estic cridant.
Pol,
- m'és molt difícil donar la cara. - Ja ho sé, papa.
Però és la teva dona.
Per què vivim amb ella? No era un projecte de família?
I si comencem a parlar les coses sense por?
Estàs intentant dir-me alguna cosa?
Ja no treballo al pàrquing.
Treballo al bar Satanassa.
- No s'hi mou molta droga allà dins? - No, què va.
Tens raó.
He de parlar amb la Glòria.
Escolta.
Tu estàs bé?
Sí.
I a tu et tracten bé a casa del Rai?
Sí.
[Sona la melodia de la introducció]
Per fi!
- Què hi fots aquí? - No vinc a demanar peles ni res.
Ja m'imaginava que no m'agafaries el telèfon.
- Aquí no. - No què?
Espera tio, només vull parlar amb tu.
- Podem parlar, no? Vull saber com estàs. - Aquí no parlarem.
Pol, tranqui, tio, que no he vingut a discutir de res.
Només vull saber com estàs. No m'ho pots posar una mica més fàcil?
Posa-m'ho més fàcil tu a mi, tio.
Si no t'agafo el telèfon, per què et penses que és?
Doncs digues-me: quan podem parlar?
No ho sé, tio. Però aquí no.
[Música]
[María] Vostès pensen que tot ésser humà té dignitat?
- Sí. - La resposta sembla òbvia: sí.
Anem a l'estudi que van fer a la Universitat de Virgínia, als EUA.
Imaginin que han de programar un cotxe autònom.
Aquest cotxe es pot quedar sense frens davant d'un pas de vianants
pel qual hi creuen vuit individus.
[María] Què és més ètic?
Que un cotxe atropelli a un grup de tres vianants
o a un grup de cinc?
Tres, clar. Com menys mal faci, millor.
[María] Bé. I si li dic que aquests tres vianants son nens
i que els altres cinc son jubilats de 90 anys?
[María] Encara pensa
que matar a un grup de tres és fer el menor mal possible?
[Tots murmuren]
Podríem dir que tot ésser humà té dignitat
però, els hi sembla que algun té més dignitat que l'altre?
[Alumne] Sí.
No.
[Tots murmuren]
[María] Silenci.
[María] A veure, silenci!
Els hi proposo un cas concret.
Per un pas de vianants hi creuen una anciana,
un malalt, un executiu i un lladre.
A quin d'ells atropellaria com a mal menor
un cotxe autònom?
[Murmuren]
Al malalt.
- Abans que pringui el lladre, no? - No.
Encara té possibilitat de reinsertar-se en la societat i ser productiu.
En canvi, el malalt no.
[Oti] Hosti, tio, però és un mica heavy, no?
[Biel] Què passa?
Intento ser racional i us poseu sentimentals.
No, això és interessant.
A veure, continuï.
No, res, que no sé si una ètica es pot basar en els sentiments de cadascú,
perquè són subjectius.
[María] Vostè proposa una posició ideològica
basada en l'optimització del benefici econòmic?
Sí.
Per això dic que el malalt costa uns diners
a la societat, pensant en els recursos de l'estat.
Llavors és tot una qüestió de diners?
A la sanitat pública no es tenen en compte els diners per prendre decisions?
El factor econòmic es té en compte.
I en països com els EUA encara més.
Per això penso que el cotxe autònom,
si s'ha de programar er fer el mínim mal possible,
decidirà potser no tant quin dels quatre ha de morir,
sinó quins són els tres que surt més a compte salvar.
Ben argumentat, jove.
[María] La meva idea d' El Banquet de Plató segueix en peu.
- El debat sobre l'amor. - Ja no el vols fer?
Surts d'alguna cosa fotuda relacionada amb el pernil que em vas regalar.
M'equivoco?
[María] Llavors,
ocupar-nos del debat ens ajudaria a deixar de banda els nostres traumes.
Bé.
Formaràs equip amb el Biel.
- Com? Ell i jo? - Sí.
- Que no… - Sí, sí.
- Ni parlar-ne. - Tu i el que no volia pensar.
Que no m'hi emboliquis, María.
Treu millors notes que tu, que vas repetir l'examen i tens un cinc.
Oi que fot?
Ja va sent hora que te n'adonis, encara que sigui dur d'acceptar.
Hi ha persones que tenen tant de talent com tu o més.
I a sobre son més felices.
Demà a les 11, reunió amb el degà i el rector.
Aquell pernil era robat.
Encara em vols al teu equip?
Una malalta i un lladre?
Esquivarem els cotxes intel·ligents.
[Música]
[Alfonso] Bé…
[Alfonso] Encendré el robot de la piscina,
[Alfonso] a veure si la deixa ben neta
i deixo això
aquí.
[Victòria] Alfonso, amb qui parla?
Amb ningú.
Amb mi mateix.
Narra tot el que fa.
Que si deixo això aquí, que si el robot.
Em vaig acostumar a fer-me companyia quan va morir la meva dona.
Escolti, i vostè no se sent sola a una casa tan gran?
No, clar que no. Jo no estic sola.
- Perdó, perdó. - "Perdó, perdó".
Des que va arribar, m'ha demanat perdó més de mil vegades.
Sí, disculpi.
Sí, sí. Vaig…
Res, res.
[Música]
- Soc una rata de biblioteca. - Jo també.
- Bueno, alguns em diuen així. - Mira.
Ets diferent de la majoria dels alumnes de la facultat.
Pots estar content.
- Puc? - Sí, però t'avorriràs, eh.
Que va.
- Uau, quina relíquia, no? - Tu ho has dit: relíquies.
Per tornar.
Mira, ja sé que és molt fer-te la pilota,
però m'encanten les teves classes.
Moltes gràcies, però si t'he de suspendre et suspendré igualment.
Aquest també és per tornar.
És encantador.
És un savi. Jo de gran vull ser com ell.
Has llegit el seu últim article?
Té. Boníssim.
"HURACANS CULTURALS"
"HURACANES CULTURALES"
[Música]
Sí, és molt semblant.
És quasi igual. Vamos, que l'ha copiat.
És que és un plagi. El títol, el tema… Frases literalment afusellades.
Però una cosa. Tothom copia. Mira jo a l'examen.
[Rai] - Del que et va servir. - No faig broma.
I no és l'únic article que va copiar.
He revisat revistes antigues i de moment he trobat sis articles copiats.
Com pot ser que un tio tan savi com ell…
Potser no ho és tant. Igual fa classes amb pinganillo.
- Gràcies. [Biel] - És un fake.
Guanya peles copiant articles de revistes antigues que ningú no consulta mai.
- Fa servir paraules seves. - Clar.
Li serveixen d'inspiració. Tots els escriptors copien.
[Rai] Els filòsofs també, de Plató.
Com era allò?
La història de la filosofia
- és… - No.
- La filosofia occidental és… - Una nota de Plató.
[Oti] - M'encanta. [Rai] - És boníssima.
- Saps què he pensat, Rai? - Què?
Igual em compro un Satisfyer.
[El Rai riu]
[Oti] Què?
Ei, Biel.
[Biel] No tinc el dia, Pol.
Jo no tinc l'any.
Sincerament, et necessito per a la lliga de debat.
Què interessant! Em necessita el millor alumne del curs!
Va, Biel, prou.
Ja et vaig dir que la lliga de debat és només cosa teva.
No serà ben bé una lliga.
La Bolaño vol muntar una recreació d' El Banquet de Plató.
[Biel] - Una obra de teatre! - No.
Seria com obrir un debat al públic sobre el que ens doni la gana.
Tu imagina't una taula parada al claustre amb pernil, menjar, embotits…
Proposem temes i la gent va opinant.
Què passa? De sobte soc bo per a tu?
No busco algú bo.
No, busques un alumne mediocre.
[Biel] No et fot.
Mira, Biel, aquesta carrera no l'acabarem tots els que estem a classe.
Però tu i jo sí.
[Pol] I saps per què? No és perquè siguem bons,
sinó perquè ens interessa la filosofia.
Vull formar un equip amb tu perquè sents passió per la filosofia.
Tindré el meu moment de glòria?
El tindràs.
Penses posar menjar al claustre el mes de juny, quan està ple de mosques?
Ja pensarem un altre lloc.
El teu amiguet no arreglava el paranimf?
Que sí, el que tu diguis. Sí.
Això ja ho vaig dir abans de començar.
Tinc feina, ho sento.
Sí, ja parlarem. Val. Adeu.
[Pol] - Hola. - Ei.
- Tot bé? - Sí.
Sí. Aquí, liats amb la feina.
Quan acabareu?
Joder, sembles el rector.
No, que… És que teníem pensat fer aquí un debat
- de cara a final de curs. - Ja.
Doncs depèn.
Depèn.
[Música]
He de fer fora un dels treballadors.
[Axel] Però no sé quin.
Tu què faries?
Joder, no cal que frivolitzis amb el tema, no?
No em quadren els números i he de prendre una decisió.
Ja, però t'ho prens com un joc i és un tema que demana empatia.
Jo també demano mil coses i no les tinc.
La vida és així, no?
Doncs me'n vaig i et deixo que prenguis decisions importants.
[Parlant en anglès] Deu meu! Què fas?
Vius a un pis amb altra gent,
no pots passejar-t'hi despullat així!
[Amy] Estàs malalt, no és normal!
Què foteu?
Em pensava que estava sol i va i apareix l'Amy.
[Amy] - What the hell? - I m'he punxat.
Ets bastant pelut.
[Música]
Aquesta no gira fi, eh.
I m'ho dius tu, amb una pinya als collons.
[Música]
Hola, cari.
- No em diguis cari. - Perdona.
Preparo la festa de filosofia i serà d'aquí a un mes. Vindràs?
No ho crec. No em veig en una festa universitària.
Hi serà el Pol.
Què vols dir?
Vull dir que, entre vosaltres…
Des del primer dia, no? Ell està per tu,
i no té nòvio ni nòvia.
- Nòvia? [Oti] - Sí.
[Música]
Bueno, me'n vaig a classe. Ens veiem després.
[Música]
[Biel] - Parles tu davant del rector. - No, parlem els dos.
Ho veiem un cop allà.
- Si em bloquejo, tira'm un cable. - Hi haurà la Bolaño. Tranquil.
- Em piquen els ulls. No he dormit. - No fotis.
Amb els nervis…
Em vaig posar a llegir El Banquet de Plató sense parar i el cap m'explotarà.
- No exageris, Biel. - T'ho dic en serio.
Tinc el cervell mig menjat de tant llegir i voler entendre-ho tot.
Em vaig obsessionar a treure bones notes i ho estic pagant.
- Estic fart de pensar tant. - Clar, és que pensar esgota.
Ara entenc que parlis en contra de la filosofia.
- En contra tampoc. - T'ho has de prendre amb més calma.
Em costa molt.
La majoria de gent agafen aquesta mandarina, se la mengen i ja està.
No, jo no. Jo l'agafo, me la miro
i em pregunto per què existeix, d'on ve i cap on va la mandarina.
[Rector] I segons vam acordar amb el deganat el passat mes de…
- Gener. - …gener,
es recupera la idea d'una lliga de debat coordinada per alumnes de filosofia
que vénen de mà de la María Bolaño amb una proposta diferent.
María, si ens ho expliqueu…
Sí. La idea és convocar
els alumnes a un debat obert
que tindria com a punt de partida el famós Banquet de Plató.
Es tractaria de fer la recreació del Banquet al paranimf.
Com? Al paranimf?
Ho heu decidit unilateralment?
Creiem que seria el lloc idoni.
[Degà] A veure, dues coses.
Primer, aquests no són els conductes, doctor Llorenç.
El deganat va tenir la iniciativa de recuperar la lliga.
Se m'han saltat i volen convertir això
en un piscolabis.
[Degà] I, segon, el paranimf no és lloc per fer experiments.
Totalment d'acord. S'inaugurarà amb un acte institucional.
Clar, això és.
Tanquem el paranimf als alumnes.
Què us heu cregut?
Puc dir una cosa?
[Biel] Les lligues de debat son un pal.
Són concursos en què uns guanyen i uns altres perden.
En la nostra idea, tothom guanya.
Clar, imagineu-vos unes taules amb menjar, parades,
[Pol] i ens adrecem als assistents
i comencem un debat sobre filosofia,
sobre l'amor, sobre la vida…
[Biel] I, al final, un pica-pica per a tothom,
que serveix per inaugurar el paranimf.
Trencaríem la imatge que es té sobre els estudiants de filo.
I quina imatge tenen?
Avorrits.
A filosofia ens encanta fer broma.
Riure ens oxigena.
Quin nom li posaríeu a l'esdeveniment?
[Música]
"Banquet contra la filosofia".
[Música]
Doncs, nena, si aquest home parla sol,
vigila.
No exageris, Susana. És un home curiós i ja està.
És igual. El que importa és que t'ajuda a portar la casa,
- sent tan immensa com és. - Sí, massa i tot.
El jardí és impagable.
[Susana] Però la casa per dins…
- Hi ha sales que no feu servir, oi? - Ho fem servir tot, Susana.
La cuina no crec que la trepitgis gaire
- i menys amb l'Alfonso. - Calla, que ve.
M'emporto els gots…
Tenies raó!
Ha dit: "M'emporto aquests gots".
Quina gràcia. És com si fes comentaris per a invidents.
Que parlo sol…
Doncs si voleu que parli sol
doncs parlo sol.
Agafo la crema de verdures
i la llanço per l'aigüera.
Vinga!
Que mengin crema de llauna,
i a la merda!
[Música]
[Pol] - Axel. - Ei.
Res, volia dir-te que…
no era plan de ficar-me amb la teva manera de portar el negoci.
Si no surten els números, no surten,
Val, cap problema.
I que el rector ens ha comprat la idea de fer el debat aquí, al paranimf.
I volia que ho sabessis.
Em demanes disculpes perquè et tingui preparat el paranimf.
No, home. No és això.
Bueno, una mica sí.
Però voldria saber si hi seràs a temps.
Abans m'agradaria saber altres coses.
A l'Oti se li ha escapat que ets bisexual.
Joder amb l'Oti.
M'ho hauries pogut dir tu.
- Es molt important per definir algú? [Axel] - No.
No m'importa si ets bi.
Hi ha més coses que hagi de saber i no m'hagis explicat?
Suposo que sí.
No es coneix una persona passejant un gos una tarda.
Aquest aire de misteri em fa pensar que hi ha més coses.
Doncs no.
Val.
Així estic equivocat?
Sí.
És massa aviat per saber si estarà acabat.
[Música]
[Ocells piulant]
- Vas cap a Bolaño? - Vaig.
No sé si fer campana. Què faran l'Oti i el Pol?
Però tu i el Pol ja no sou gaire amics, no?
Quina mania! Clar que sí.
Com tu i aquest.
- Octavi, hola! - Hola.
- Molt bo el teu últim article. - Moltes gràcies.
Vaig estar fullejant aquelles revistes
que vas tornar a la biblioteca. Molt interessants.
No ho són tant.
Millor repassa la bibliografia de l'assignatura.
M'agradaria posar-te un deu.
No vol que les llegeixi.
L'hi és igual.
- S'ha posat nerviós. - No.
[María] Total, que la Universitat de Virgínia,
amb els seus cotxes intel·ligents, té a tots els alumnes de filosofia
obsessionats amb la pregunta de qui o quants s'han de matar.
[María] Aquest dilema ètic no és més que una variació
del famós dilema del tramvia sense frens
ideat per la filòsofa Philippa Foot
fa més de 50 anys.
Vostès hauran tret les seves conclusions
sobre com s'hauria de programar un cotxe intel·ligent.
No hi ha una resposta correcta a aquests dilemes.
Sí?
L'exercici serveix d'alguna cosa?
[Pol] Serveix per a estudiar la moral humana
i genera un debat ètic interessant, però…
La pregunta de a qui atropellaries abans té un puntet nazi, no?
Programar un cotxe intel·ligent per decidir a qui matar…
Per què no el programem per salvar tothom?
Podríem fer que el cotxe volés si li fallen els frens.
Ens fan triar si val més la vida d'un delinqüent,
d'un malalt o d'una persona gran.
Per què la humanitat està obsessionada amb sacrificar algú?
Volen que juguem a matar?
Ens fan posicionar-nos, que diguem qui preferim que mori
quan probablement algun dia nosaltres serem
la persona gran, el delinqüent o el malalt.
[Música]
[Oti] - Prenem alguna cosa? - Què va. No puc.
Em molaria, però m'esperen al Satanassa. Avui entro abans.
Em quedaria per fotre't bronca per dir-li a l'Axel que soc bi.
Ni ho he pensat quan ho he dit.
Ai, cabra boja.
Per què últimament no em fas cas?
Abans xerràvem bastant.
No ho sé.
Tothom et nota raro.
Des que et va deixar l'Etienne t'has tornat distant.
Estic bé, Oti.
Mira, Pol, seré una cabra boja, però no soc tonta.
[Oti] No em diguis: "Estic bé", perquè no cola.
[Oti] No em diguis què et passa.
Digues-me si t'ha passat alguna cosa.
[Música]
Per qualsevol cosa, ja saps on soc.
[Música]
- Hola. - Hola.
- I això? - Un regal per tu.
De debò? Plàtans de goma?
[Octavi] Què passa? No t'agraden?
A qui no li agraden les llaminadures? Per què?
És el perfecte antídot contra el pensament circular recorrent.
T'aniria perfecte per no pensar tant.
Si necessites qualsevol cosa, María, xiula.
Me n'alegro molt que siguis aquí, Octavi.
Escolta.
- Et faig pena? [Octavi] - No.
Tu sents pena de tu mateixa?
No, és clar que no.
[Música]
María.
[Sílvia] Ja hi som?
Sé el que penses, que soc la meva pitjor enemiga.
No, no he dit això. Vine, va.
No em toquis i no truquis a una ambulància.
A què has vingut, María?
Vull que sàpigues que recordo perfectament
que la idea d' El Banquet va ser teva
quan eres la meva alumna.
Ja ho sé, i espero que us surti bé.
[María] Sílvia…
ets la meva única amiga.
Em vaig equivocar amb tu. Has aguantat de mi més que ningú.
Et trobo a faltar.
T'estimo, filla de puta.
Tanca la porta.
- Però… [María] - Que tanquis, cony.
[Música]
[Biel] Quan l'Octavi va explicar el viatge que va fer a Kènia,
va sonar tan fals.
S'ho inventa segur. Com a molt, ha estat a Düsseldorf.
En plan, ciutat gris, avorrida…
Düsseldorf és bonic.
- Bueno, ja. No sé, a Rubí, per exemple. - Sí, ja.
El meu cosí és professor a Milwaukee i és l'home més defectuós que conec.
- A Milwaukee. - Sí.
És estúpid, però és guapíssim.
He tingut moltes fantasies amb ell.
- Té uns pèls a la panxa… - Teniu raó.
Per molt bon profe que sigui, és un fake.
- Copia articles. - La gent ens decep.
Mira l'Oti amb mi. Un dia arriba, em diu que reculli i al carrer.
L'Oti em va deixar apartada després de la festa del Rai també.
- No t'ho va dir? - No.
És que van ser petons i alguna cosa més.
Anyway.
A mi no em miris. No sabia res.
Cada dia em posa més calent i ara diu que s'ha liat amb l'Oti.
[El Biel riu]
L'Oti, ja se sap.
L'altre dia us vau liar, oi?
[Música]
Anyway.
[Pol] Efra.
[Pol] Estic davant del súper.
[Pol] Estàs plegant ja?
Joder.
[Efra] - Ei, tio. - És molt fort. T'han fet fora
per culpa meva.
Bueno, tranqui.
No, tranqui no. Et van cobrar les destrosses?
Pol, si vaig venir era…
per dir-te que me'n vaig.
A on?
A una ciutat on ningú no sabrà res de mi.
I podré conèixer gent nova, treballar de guia turístic
o rentant cotxes.
- Si no m'hagués presentat al súper… - Deixa de donar-te tanta importància.
No m'han fet fora per tu.
Des que saben que tinc VIH, buscaven qualsevol excusa per xutar-me.
No t'hauran fet fora per això.
Oficialment no, perquè no queda bé dir-ho, però…
jo sé que és per la sida.
No li diguis sida.
No t'estic dient res que no sàpigues.
Si tens càncer, tothom s'apiada de tu.
I, si ets seropositiu, tens la pesta.
Jo estic tirant endavant.
Penso en altres coses, m'ho passo bé a estones.
M'adapto a la rutina de la medicació.
No li has explicat a ningú?
[Efra] Perquè si no et passaran a veure com un maricó viciós.
Joder, Efra.
La humanitat necessita cremar algú.
No us expliquen això a la carrera?
Em vas agradar molt. Ho saps, no?
Sobretot quan deies allò de: "Jo soc el Pol i punt".
Jo quan…
Què?
No, que jo…
m'ho vaig passar molt bé follant amb tu.
[Pol] No et sentis malament, Efra.
Tu no ho sabies.
I punt.
[Música]
Hola?
[Glòria] Hola.
Què? Com ha anat el curs?
Jaque mate.
Sé que el Pol t'ho ha explicat.
Per què no em vas dir res?
Em feia vergonya, Glòria.
Va ser humiliant el que va passar amb Hisenda.
[Glòria] Si som parella és per alguna cosa, no?
Ens hem d'ajudar.
- T'hauria ajudat a pagar la multa. - Ni parlar-ne.
Gràcies però no. Jo em vaig ficar en això i en sortiré.
Carai, quin orgull!
No t'enfadis, carinyo, si us plau.
Ara em toca treballar a casa del Rai,
fins que pagui el deute.
I després adeu. Tinc contracte.
Això ja m'ho penso, però et tracten bé?
Doncs, mira, la mar de bé.
Fixa't que avui mateix la senyora m'ha dit:
"Alfonso, para una estona, home, i pren-te un aperitiu".
I ja em veus a mi allà, com un maharajà, prenent-me una cerveseta al jardí.
[Música]
[Algú] Sorpresa. Anem, ja veuràs. Tu segueix-me i ja està.
- Adeu, guapo. - Adeu, bona nit.
- Va, vinga. - Adeu
- Adeu, adeu. - Chao.
- Adeu. Fins demà. - Adeu.
[Pol] - Tanques els llums de la sala? [Kevin] - No. Hi ha el Dino.
Vale. Bona nit.
[Música]
Passa.
Ja marxava. No queda ningú.
Està deliciós. Aprens de pressa.
Puc prendre les pastilles amb alcohol. De tant en tant em dono un homenatge.
Però apropa't.
[Dino] Qui vol guardar els seus secrets? Jo no.
Qui no es penedeix de res? Jo tampoc.
Vet aquí la filosofia pura.
No està malament.
Ah, t'agrada el meu pastiller?
[Dino] En blanc i negre, com el dominó. Mira.
[Dino] La nostra senyora del paracetamol, que mai no falti.
Us ho demanem, senyor.
[Dino] Omeprazol, el meu protector contra les tempestes gàstriques.
Lorazepam, només la meitat.
Estic deixant els ansiolítics des de
des de fa dos anys i és una cosa lenta.
I aquí, el meu amic de l'ànima, antiretroviral…
Manté a l'enemic a ratlla des de fa 25 anys, 1995.
Els meus amics van marxar abans que arribés. Una bona combinació.
De tots ells, només quedo jo.
Com eren?
Els meus amics? En tenia un munt
i van anar caient com mosques.
Ariel, un cubà de 28 anys.
[Dino] Juan Carlos, d'un poble d'Extremadura,
va haver de fugir perquè l'apedregaven a les festes.
Per un carrer passejaven a la Verge i per l'altra el lapidaven per invertit.
Jordi, un home exquisit, un advocat,
tenia una polla impressionant.
La seva viuda i els dos fills mai no ho van superar i…
[Dino] Escolta.
Si us plau, em pots deixar de mirar com si estigués malalt?
No, no et miro de cap manera.
Però a veure, estàs malalt, no?
No.
Els malalts tenen febre i estan al llit.
[Dino] Jo tinc un virus.
[Dino] Ens acceptem i convivim.
Vaig a treballar cada dia, cuido el local com un fill,
dono conversa als clients, actuo a l'escenari.
On veus tu al malalt?
No, és clar. Son prejudicis de la societat, no?
Que li donin pel cul a la societat.
No necessito l'aprovació de ningú ni que em facin un forat al seu món.
Des que em van diagnosticar, em cuido més que mai.
Si no, com em quedaria tan bé la roba?
Vesteixo millor que mai, menjo millor que mai.
Tot em té un gust millor i tot em queda millor.
Em regalo coses.
Soc un nen hiperarreglat.
He descobert que soc una persona irreflexiva pel plaer.
Després de tot, Apolo…
És l'essència de la meva salut.
[Dino] No dius res?
Un dia m'agradaria presentar-te a algú.
[Dino] És guapo?
És una dona.
Acomiadat.
No tinc temps per a la comunitat heterosexual.
Vindria recomanada per l'Apolo.
Que sàpigues que avui el Dino ha fet feliç a l'Apolo.
[Música]