NETFLIX UVÁDÍ
PŮVODNÍ SÉRII MOVISTAR+
Pole, odcházíme!
Gloria jde do školy, Já jdu do komunitního střediska.
I když úplně nespěchám.
Jistě, nemusíš trávit celý den hraním šachů,
stal by se z tebe Kasparov.
Ten byl opravdový mistr.
Takže chlapci, jdu.
Mějte se. Užijte si den.
Nevím, jak dlouho tuhle šachovou věc ještě vydržím.
Už nemusíš.
Už pár dnů o tom ví.
Zatraceně! Řekl jsi jí to?
Měla podezření.
Čeká, až jí to řekneš.
Ježíši! To je neuvěřitelné! Žádal jsem tě, abys jí to neříkal!
Já tu nekřičím.
Pole, je opravdu těžké se jí podívat do očí.
Dobře, ale je to tvá žena.
Proč ses sem nastěhoval?
Byl to rodinný plán.
Tak proč spolu nezačneme mluvit beze strachu?
Snažíš se mi tu něco říct?
Nedělám na parkovišti.
Jsem teď v baru Satanassa.
Neobchodují tam s drogami?
Ani náhodou.
Máš pravdu.
Musím si s Glorií promluvit.
Hele…
Jsi v pořádku?
Ano.
Chovají se k tobě u Raie dobře?
Ano.
CHYTRÁ AUTA
Konečně!
Co chceš?
Uklidni se, nechci peníze.
Ale nebereš mi telefony.
Efro… Tady ne.
Co tím myslíš? Počkej, chci si promluvit.
Nemůžeme si promluvit? Jak se máš?
Ne, tady ne.
Pole…
Vychladni, nechci se hádat.
Jenom tě kontroluji.
Sakra! Mohl bys mi to trochu ulehčit?
Člověče, a co to ulehčit mně.
Proč myslíš, že neodpovídám?
Řekni mi, kdy si můžeme promluvit.
Já nevím, ale určitě ne tady.
Myslíte si,
že mají lidé nějakou hodnotu?
Ano.
Odpověď se zdá být jasná: ano.
Podívejme se na studii z Univerzity ve Virginii,
ve Spojených státech.
Představte si, že musíte naprogramovat autonomní vozidlo.
Jednoho dne, mu mohou selhat brzdy
na přechodu, kde přechází osm osob.
Co je etické?
Přejet skupinu tří chodců?
Nebo přejet skupinu pěti?
Tří, samozřejmě. Méně škody.
Dobře. A když vám povím,
že ti tři chodci jsou děti
a těch pět jsou devadesátiletí důchodci?
Stále si myslíte, že zabití tříčlenné skupiny
je méně poškozující?
- Ne, to je… - Ne.
Mohli bychom říci, že každý člověk má hodnotu,
ale myslíte, že jí někteří mají větší než jiní?
Ano.
Ne.
Ticho!
Ticho! Uvedu specifický případ.
Na přechodu pro chodce
máme starou ženu, nemocného, podnikatele a zloděje.
Koho by autonomní vozidlo mělo přejet,
jakožto nejmenší zlo?
Toho nemocného.
Biele, chlape, zloděje!
Ne, protože zloděj se pořád může začlenit
do společnosti a být produktivní.
To ten nemocný nemůže.
- Ježíši. - No, má pravdu.
Co se děje?
Snažím se uvažovat logicky, ne emotivně.
Ne, toto je zajímavé.
Prosím, pokračujte.
No, jde o to…
Nevím, jestli se etika může zakládat
na pocitech. Jsou subjektivní.
Takže, navrhujete ideologické postavení
založené na optimalizaci ekonomického zisku.
Ano, ten nemocný stojí společnost spoustu peněz.
Myslete na státní prostředky.
Takže je to všechno problém peněz?
Chci říct, nejsou peníze problém při tvorbě politiky
zdravotnictví?
Ekonomické faktory jsou v péči klíčové.
Obvzlášť ve Státech.
Myslím si, že pokud musíme
naprogramovat autonomní vůz, aby působil co nejméně škod,
možná to rozhodnutí není tolik o tom, kdo umře,
ale kteří tři lidé stojí za záchranu.
Hezky řečeno, mladý muži.
Můj nápad na Platónovo sympozium platí.
Debata o lásce…
Nechceš to dělat?
Snažíš se překonat něco,
co souvisí se šunkou.
Mýlím se?
Takže,
může nám debata pomoci zapomenout na naše traumata?
Dobře.
Budeš v týmu s Bielem.
Cože? Já a on?
- Ano. - Ne!
- Ano. - To ne!
- S tím, co nechtěl myslet. - Ne!
- To ne, Marío. Ne. - Má lepší známky.
Opakoval jsi test a dostal C.
Není to nepříjemné?
No, tak se s tím smiř.
I když je to těžké akceptovat.
Existují lidé, kteří jsou stejně talentovaní jako ty, možná i víc.
A jsou také šťastnější.
Zítra v 11 se setkáme s rektorem a děkanem.
Já tu šunku ukradl.
Pořád mě chceš ve svém týmu?
Nemocná žena a zloděj.
My se chytrým autům vyhneme.
Tak jo.
Zapnu bazénový vysavač,
uvidíme, jestli to vyčistí.
A nechám tohle
přesně tady.
- Tak. - S kým to mluvíte?
S nikým. Jenom sám se sebou.
Vykládáte si.
Nechat to tady, zapnout vysávání.
Podívejte, asi jsem
si zvykl být sám sobě společností,
když mi umřela žena.
Necítíte se v tak velikém domě sama?
Ne, samozřejmě ne. Nejsem sama.
Omlouvám se.
Omlouváte se? Uvědomujete si,
že jste se omlouval už tisíckrát?
Ano, mrzí mě to…
No, já budu…
To je jedno.
- Jsem strašný knihomol. - Já taky.
No, někteří mi tak říkají.
To znamená, že jste jiný než většina studentů tady.
Měl byste být šťastný.
- Mohu? - Ano, ale bude vás to nudit.
Určitě ne.
Tedy, to je pořádná relikvie.
Řekl jste to, relikvie.
Vracím to.
Podívejte, nechci nikomu lézt do zadku, ale
zbožňuji vaše hodiny.
Moc vám děkuji.
Budu-li vás muset vyhodit, udělám to.
Toto také vracím.
Je skvělý.
Je moudrý. Chtěl bych být jako on.
Četl jste jeho článek?
Tady. Opravdu dobrý.
KULTURNÍ HURIKÁNY
Ano, je to hodně podobné.
Téměř shodné. Chci říct, on to okopíroval.
To je plagiátorství.
Podívej, ten název, téma, doslovné věty.
No, Biele,
všichni podvádí. Já taky.
- A ještě špatně… - To není vtipné.
Není to jediný okopírovaný článek.
Prošel jsem staré časopisy
a našel dalších šest článků.
Proč by to tak chytrý člověk dělal?
Možná není chytrý.
Možná má při přednášce sluchátka.
- Och, díky. - Je to podvodník.
Vydělává peníze na kopiích článků z časopisů,
které nikdo nečte.
Octavi užívá svá slova.
Časopisy jsou inspirace.
- Všichni kopírují. - Filozofové
- i Platóna. - Ne.
- Jo. - Ano, jak to říkali?
- Filozofie je… - Ne. „Západní filozofie je Platónova
poznámka pod čarou.“
- Ta věta se mi líbí. - Ano. Je dobrá.
- Víš, co myslím? - Co?
Uspokojovatel.
- To není. - Jo.
Ahoj, Biele.
Byl to těžký den, Pole.
Takové mám všechny.
Potřebuji tě do Debatní ligy.
Zajímavé!
Ten nejlepší mě potřebuje!
Ale, Biele, stačí.
Řekl jsem ti, že Debatní liga je celá tvá.
Není to liga.
Bolañová chce znovu založit Platónovo sympozium.
- Divadelní hru? - Ne!
Ne, byla by to debata,
o čem budeme chtít.
Představ si stůl v klášteře,
plný šunky a lunchmeatu.
My podáme otázku k diskuzi.
Co se změnilo? Najednou jsem dobrý?
Nechci někoho dobrého.
Ne, hledáš někoho průměrného.
Podívej, Biele, ne každý školu dokončí.
Ale ty a já ano.
A víš proč?
Ne proto, že jsme dobří,
ale protože nás filozofie zajímá.
Chci na to tebe,
máš pro to vášeň.
Dostanu okamžik slávy?
Samozřejmě, že ano.
Chceš servírovat jídlo v červnu?
Budou mouchy.
Najdeme si jiné místo.
Nepracoval tvůj zvláštní přítel na jednom?
Jo, jistě, klidně.
Povídám ti, říkal jsem to na začátku.
Podívej, mám práci. Promiň.
Promluvíme si později. Měj se.
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Ano, jenom mám hodně práce.
Kdy skončíš?
Jsi jako rektor.
Ne, jenom je to…
Chtěli jsme tady mít finální debatu na konci roku.
Rozumím.
To záleží.
Musím někoho vyhodit.
Ale nevím koho.
Co bys udělal ty?
Sakra, neber to na lehkou váhu.
Nesedí nám čísla, musím se rozhodnout.
Myslíš si, že je to hra,
tohle chce empatii, ne?
Chci věci, které nemám.
Takový je život, že?
No, já jdu, takže můžeš dělat důležitá rozhodnutí.
Bože! Co to děláš, ty blázne?
Bydlíš v bytě s dalšími lidmi,
nemůžeš tady chodit takhle nahý, blázne!
To je tak divné!
Co? Co se stalo?
Myslel jsem, že jsem sám a objevila se Amy.
Co to sakra je?
Píchnul jsem se.
Jsi docela zarostlý.
Ta holka je šílená.
A to říkáš s ananasem na svých koulích?
- Ahoj, zlatíčko. - Neříkej mi „zlatíčko.“
Promiň.
Plánuji filozofický
sraz. Přijdeš?
Nemyslím si. Nemám rád večírky.
Bude tam Pol.
No a?
No, už od začátku mezi vámi dvěma
něco je.
Líbíš se mu, nebyl s žádným klukem, ani holkou.
- Holkou? - Ano.
No, musím na hodinu. Uvidíme se!
Ty promluv s rektorem.
Ne, půjdeme oba.
Uvidíme.
Když zatuhnu, tak mi pomoz.
Bude tam Bolañová, klid.
Svědí mě oči. Nespal jsem.
Vážně?
Byl jsem nervózní, četl jsem Platónovo Sympozium.
Myslím, že mi vybouchne hlava.
Nepřeháněj.
Myslím to vážně. Můj mozek je po přečtení
a pokusu o pochopení filozofie hotový.
Jsem posedlý dobrými známkami.
A platím za to.
Mám dost přemýšlení.
Přemýšlení je vyčerpávající.
Chápu tvé žvanění proti filozofii.
- To nebylo proti filozofii. - Klid.
Tohle je těžké.
Podívej, většina lidí by si tuto mandarinku vzala a snědla ji.
To je vše. Ale já ji vezmu, podívám se na ni a myslím si:
proč existuje? Kde se vzala?
Kam směřuje?
Dle domluvy s děkanátem z loňského…
- Ledna. - Ledna.
Rozhodli jsme se uspořádat Debatní ligu
se studenty filozofie,
kterou povede Maria Bolañová
s novým přístupem.
Marío, vysvětlíte nám ho?
Ano, ten nápad spočívá ve vyvolání
otevřené debaty se studenty založené
na Platónově Sympoziu.
Provedeme rekonstrukci Sympozia v hlavní hale.
Cože? V hlavní hale? To jste rozhodla sama?
Myslíme, že je to tak správně.
Zvažme dvě věci.
Za prvé, to není správné,
doktore Llorençi.
S tímto nápadem přišla kancelář děkana.
Obešli mě a chtějí dělat
nějaký piknik.
Za druhé, hlavní hala není
- na experimenty. - Souhlasím.
Až bude hotová, otevřeme ji
oficiální událostí.
Přesně tak.
Uzavřeme hlavní halu pro studenty.
Kdo si myslíte, že jste?
Mohu něco říct?
Debatní ligy jsou nudné.
Jsou to soutěže, v nichž někteří vyhrají a jiní prohrají.
V naší lize všichni vyhrají.
Jistě. Představte si stoly
s jídlem pro všechny a my oslovíme účastníky
a zahájíme debatu o filozofii, o lásce, o životě.
Nakonec budeme mít všichni občerstvení a otevřeme
hlavní halu.
Bude to výzva pro image studentů filozofie.
Co je to za image?
Že jsme nudní.
Na Filozofii milujeme vtipy.
Díky smíchu dýcháme.
Jaký bude název události?
„Sympózium proti filozofii.“
Holka, pokud si chlap povídá sám pro sebe, dej pozor.
Nepřeháněj, Susano. Je vtipný, to je vše.
Koho to zajímá, Vicky? Důležité je, že ti v domě pomůže.
- Je tak veliký… - Ano, příliš.
Chci říct, zahrada je k nezaplacení.
Ale vnitřek domu…
Jsou tu nevyužité pokoje.
Používáme všechny, Susano.
Nemyslím, že trávíš moc času v kuchyni.
Zejména s Alfonsem.
Tiše, jde sem!
Vezmu ty sklenice.
Měla jsi pravdu.
„Vezmu ty sklenice.“
Vtipné.
Je to jak vyprávění pro slepce.
Mluvím pro sebe, mluvím pro sebe.
Mluvím pro sebe!
Když chcete, abych mluvil pro sebe,
tak budu.
Vezmu zeleninovou polévku
a vyliju ji fo odpadu.
Přesně tak.
Budou jíst polévku z konzervy.
Ať jdou k čertu!
- Axeli. - Zdravím.
Chtěl jsem ti říct
že jsem se ti nechtěl plést do práce.
Pokud čísla nesedí, v pořádku.
Fajn, žádný problém.
A rektor souhlasil s tím, že debata bude tady
v hlavní hale. Chtěl jsem, abys to věděl.
Omlouváš se, abych dodělal hlavní halu?
Ne, to není pravda.
No, trochu.
Chtěl jsem vědět, jestli bude hotová.
Také bych rád něco věděl.
Tvá kamarádka Oti říkala, že jsi bisexuál.
Zatracená Oti!
Mohl jsi mi to říct.
Myslíš, že to člověka definuje?
Ne, je mi jedno, že jsi bi.
Chtěl bych vědět, jestli je toho víc, co neříkáš.
Myslím, že ano.
Nepoznáš člověka z procházky se psem.
Tajemství, co máš kolem sebe, napovídá, že něco skrýváš.
No, ne.
Dobře.
Takže se mýlím?
Ano.
Je brzo na to říct, zda bude hotová.
Jdeš na Bolañovou?
Ano.
Možná projdu. Nevím jak Oti, Pol.
Ale ty a Pol už nejste kamarádi.
Přestaň! Jistěže jsme.
Jako s ním.
- Och, Octavi, ahoj. - Ahoj.
Tvůj poslední článek byl dobrý.
Moc ti děkuji.
Díval jsem se na ty časopisy,
co jsi vrátil do knihovny. Velmi zajímavé.
Ani ne.
Raději čtěte výukové materiály.
Rád bych vám dal za A.
Nechce, abych četl.
Je mu to jedno.
- Byl nervózní. - Nebyl nervózní.
Takže Univerzita ve Virginii
a její chytrá auta
jsou obsesí mých studentů
divících se kdo nebo kolik lidí by mělo být zabito.
Toto etické dilema je jen
variací na známé
tramvajové dilema
vytvořené Philippou Foot před více než 50 lety.
Předpokládám, že máte vlastní názory na to
jak programovat chytrá auta.
Zjevně neexistuje správná odpověď
na toto dilema.
- Ano? - Má toto cvičení nějakou pointu?
Myslím tím, že chápu, že pomáhá studovat morálku,
vytváří super etickou debatu.
Ale otázka, koho byste přejela
je trochu nacistická, není?
Programovat chytrá auta,
aby zabíjela…
Pokud jsou tak chytrá, proč je nezachrání?
Můžeme je nechat vyletět, když se pokazí brzdy.
Máme rozhodnout, čí život má větší cenu? Zlodějův,
nemocného nebo starého muže?
Proč je lidská rasa tak posedlá obětováním?
Potřebujeme hru na zabíjení?
Nutí nás vybírat si stranu,
vybrat, koho odsoudíme.
Ale jednoho dne budeme pravděpodobně tím starým mužem,
zlodějem nebo nemocným.
Půjdeme na skleničku?
Rád bych, ale nemůžu. Mám práci v Satanasse.
Začínám brzy.
Měl bych ti vynadat, že jsi Axelovi řekla, že jsem bi.
Ujelo mi to.
Ty jsi něco jiného.
Pole, proč se najednou distancuješ?
Mluvili jsme spolu víc.
Nevím.
Je to divné.
Co Etienne odešel, straníš se.
Jsem v pořádku, Oti.
Podívej, Pole, vím, že jsi ho miloval, ale nejsem hloupá.
Neříkej „V pořádku,“ nevěřím ti.
Nemusíš říct, co se děje,
jen, jestli je něco špatně.
Jsem tady pro tebe.
- Ahoj. - Ahoj!
Co to je?
Máš tady dárek.
Vážně?
Banánové želé?
Nemáš ho ráda?
Kdo nemá rád sladkosti?
Proč?
Je to nejlepší protijed
na repetitivní cirkulární myšlení.
Je skvělé, takže příliš nemyslíš.
Budeš-li něco potřebovat, Marío, pískni.
Jsem tak ráda, že jsi tady, Octavi.
Hele…
Lituješ mě?
Ne.
Lituješ sebe?
Ne, jistěže ne.
Marío.
Zase?
Vím, co si myslíš. Že jsem svůj největší nepřítel.
To jsem neřekla.
- Pojď, vypadáš hrozně… - Nedotýkej se mě.
Nevolej sanitku.
Proč jsi tady?
Chci, abys věděla, že si pamatuji,
že Sympozium byl tvůj nápad,
ještě když si byla má studentka.
Já vím. Doufám, že dopadne dobře.
Silvie…
jsi má jediná kamarádka.
Spletla jsem se,
musíš toho ode mě spoustu vytrpět.
Chybíš mi.
Mám tě ráda, mrcho!
Zavři dveře.
- Ale… - Zavři ty zatracené dveře!
Když Octavi začal vysvětlovat svůj výlet do Keni,
znělo to tak falešně.
Asi si to vymyslel. O co, že byl v Düsseldorfu,
typicky šedém a nudném městě.
No, Düsseldorf je hezký.
Ano, vím.
- No, je to jedno. - Ano.
Můj bratranec je učitel v Milwaukee
a je to ten nejméně dokonalý člověk, jakého znám.
V Milwaukee!
Ano, je hloupý, ale je atraktivní.
Fantazírovala jsem o něm.
Měl tak chlupaté břicho.
Měla jsi pravdu.
Octavi je možná dobrý učitel, ale je to podvodník.
Je plagiátor.
Lidé tě zklamávají. Oti, já.
Jednoho dne prostě řekla,
abych si sbalil a vypadl.
Já a Oti jsme se
také odcizily po párty u Raie.
Neřekla vám to?
Ne.
Bylo tam líbání a ještě něco dalšího.
Nicméně…
Na mě nekoukej. Já nic nevím!
Tahle holka mě vzrušuje.
Teď říká, že ona a Oti…
Oti, však víš.
Dělali jste vy dva něco?
Nicméně…
SUPERMARKET, KTERÝ TĚ MILUJE
Efro.
Jsem u dveří.
Skončil jsi?
Zatraceně.
- Ahoj. - Nevěřím tomu.
Kvůli mně tě vyhodili.
No…
- Uklidni se. - Nemůžu.
Účtovali ti ten nepořádek?
Chtěl jsem ti říct,
že odcházím.
Kam jdeš?
Do města, kde mě neznají.
Potkám nové lidi a
budu pracovat jako turistický průvodce,
nebo jako umývač aut.
Zatraceně. Kdybych tam nešel…
Pole, člověče, nepřemýšlej nad tím.
Nebyl jsi to ty.
Od doby co to věděli,
hledali výmluvu, jak mě vyhodit.
Za to tě nemůžou vyhodit.
Oficiálně ne, není to legální.
Vím, že to je kvůli AIDS.
Neříkej AIDS.
Neříkám nic, co nevíš.
S rakovinou tě každý lituje.
Pokud jsi HIV pozitivní, nosíš mor.
Dávám si věci do pořádku.
Přemýšlím,
občas se bavím.
Zvykám si na léčbu.
Ale nikomu jsi to neřekl.
Protože by tě viděli jako zpustlého gaye.
Ježíši, Efro…
Lidstvo potřebuje pálit lidi.
Nevysvětlují vám toto na univerzitě?
Hodně jsi se mi líbil. Víš to?
Obzvlášť, když jsi řekl:
„Já jsem Pol. Konec příběhu“
Když jsem…
Co?
Chci říct, že…
Sex s tebou jsem si užil.
Neciť se špatně.
Nevěděl jsi to.
Konec příběhu.
Ahoj.
Tak, jaká byla hodina?
Šachmat.
Vím, že ti to Pol řekl.
Proč jsi mi to neřekl?
Styděl jsem se, Glorie.
Situace s finančním úřadem byla ponižující.
Jsme spolu z nějakého důvodu, že?
Pomáháme si navzájem.
Pomohla bych s placením.
To ne! Děkuji, ale ne.
Já to způsobil a vyřeším si to.
Jsi tak hrdý!
Nenaštvi se, zlato, prosím.
Musím teď pracovat v Raiově domě,
dokud nesplatím dluh.
Potom bude po všem.
Mám smlouvu.
Samozřejmě, že máš.
Ale chovají se k tobě hezky?
Chovají se hezky.
Dnes mi majitelka řekla:
„Alfonso, dej si přestávku a napij se!“
A tak jsem tam, jako král,
pil pivo v zahradě.
- Jsi hvězda! - Uvidíme se!
- Ahoj, dobrou noc. - No tak.
- Ahoj! - Ahoj!
- Čau. - Uvidíme se zítra, hezoune.
Ahoj! Mám zhasnout světla?
- Ne, je tam Dino! - Dobře, užijte si noc!
- Pojď dál. - Byl jsem na odchodu, nikdo tu není.
Je skvělé! Rychle se učíš.
Co jsem zjistil, že jde brát pilulky a pít,
se čas od času rozmazluji.
Pojď blíž.
Chceš žít na ostrově, držet tajemství? Já ne!
Kdo ničeho nelituje?
Já taky ne.
To je čistá filozofie.
To není špatné.
Aha, líbí se ti můj box na léky.
Černá a bílá, jako domino.
Sleduj.
Naše dáma z Paracetamolu,
možná nikdy neselže,
prosíme tě, Bože.
Omeprazol, můj ochránce proti rozbouřeným střevům.
Lorazepam, jenom půlka.
Snažím se skončit s léky na úzkost,
už dva roky, jdu na to pomalu.
A můj jediný a pravý přítel: antiretrovirotika.
Drží mého nepřítele na uzdě už 25 let.
Jedna, devět, devět, pět.
Mí přátelé zemřeli, než našli vhodnou
efektivní kombinaci léků.
Jsem poslední žijící.
Jací byli?
Mí přátelé? Měl jsem jich hodně!
A popadali jak mouchy.
Adyel, 28letý kluk z Kuby.
Juan Carlos, z hluboké Extremadury,
odešel z města, protože jej kamenovali o svátcích.
Bylo tam procesí
a oni ho kamenovali, protože byl queer.
Jordi…
Jordi, znamenitý člověk, právník.
A to velké péro.
Neuvěřitelné!
Jeho vdova a dva synové se přes to nepřenesli.
Hej, prosím!
Nedívej se na mě, jako bych byl nemocný?
Nedíval jsem se tak na vás.
Ale jste nemocný, že?
Ne.
Nemocní lidé mají horečku a v posteli.
Já mám virus.
Navzájem se akceptujeme.
Denně chodím do práce.
Starám se o bar, mluvím s klienty.
Vystupuji na pódiu. Vypadám, že jsem nemocný?
Ne, jistě, že ne.
Je to společenský předsudek.
Kašlu na společnost!
Nepotřebuji svolení.
Nepotřebuji místo v jejich světě.
Co mě diagnostikovali, starám se o sebe lépe.
Kdyby ne, vypadal bych tak dobře?
Lépe se oblékám.
Jím zdravěji.
Vše chutná lépe, lépe sedí.
Kupuji si dárky.
Jsem rozmazlené dítě.
Zjistil jsem, že jsem
impulsivní pro potěšení.
Nakonec, Apollone,
to je to tajemství zdraví.
Nemáš co říct?
Rád bych vás s někým seznámil.
Je hezký?
Je to žena.
Máš padáka!
Nemám čas na heterosexuální komunitu.
Ale Apollon ji doporučuje.
Dino dnes udělal Apolla šťastným.