‎NETFLIX PREZINTĂ
‎UN SERIAL ORIGINAL MOVISTAR+
‎Pol, noi plecăm!
‎Gloria pleacă la școală, ‎eu mă duc la Centrul comunitar!
‎Deși nu mă grăbesc.
‎Sigur, nu trebuie ‎să petreci toată ziua jucând șah,
‎vei deveni Kasparov.
‎A fost un mare maestru!
‎Băieți, eu plec!
‎La revedere! Să aveți o zi bună!
‎Nu știu cât mai pot ‎să susțin treaba cu șahul.
‎Nu mai e nevoie.
‎A aflat acum câteva zile.
‎Doamne! Tu i-ai spus?
‎Suspecta.
‎Te așteaptă să-i spui.
‎Doamne! Incredibil! ‎Ți-am cerut să nu-i spui!
‎Eu nu țip.
‎Pol, chiar e greu să-i spun pe față.
‎Bine, dar e soția ta.
‎De ce ne-am mutat aici?
‎Am plănuit în familie.
‎Deci, de ce nu începem ‎să vorbim fără frică?
‎Încerci să-mi spui ceva?
‎Mi-am dat demisia.
‎Lucrez în barul Satanassa.
‎Nu se vând droguri acolo?
‎Nu, deloc.
‎Ai dreptate!
‎O să vorbesc cu Gloria.
‎Stai…
‎Tu ești bine?
‎Da.
‎Ești tratat bine la Rai?
‎Da.
‎MAȘINI INTELIGENTE
‎În sfârșit!
‎Ce vrei?
‎Calmează-te, nu vreau bani!
‎Dar n-ai răspuns la telefon.
‎Efra… nu aici.
‎Cum adică? Stai, vreau să vorbim!
‎Nu putem vorbi? Ce faci?
‎Nu, nu aici.
‎Pol…
‎Calm, n-am venit să ne certăm.
‎Voiam să văd cum ești.
‎Rahat! Nu-mi faci viața mai ușoară?
‎Fă-mi-o tu pe a mea, frate!
‎De ce crezi că nu răspund?
‎Spune-mi când putem vorbi!
‎Nu știu, frate, dar nu aici.
‎Credeți că
‎toți oamenii au demnitate?
‎Da.
‎Răspunsul pare evident: da.
‎E un studiu ‎de la Universitatea din Virginia,
‎din SUA.
‎Imaginați-vă că trebuie ‎să programați o mașină autonomă.
‎Într-o zi, frânele pot ceda
‎la o zebră pe care trec opt persoane.
‎Ce e mai etic?
‎Să calci un grup de trei pietoni?
‎Sau să calci un grup de cinci?
‎Trei, sigur. Mai puține pagube.
‎Bine. Și dacă vă spun
‎că cei trei pietoni sunt copii
‎și cei cinci sunt pensionari de 90 de ani?
‎Tot mai credeți ‎că uciderea grupului de trei
‎e mai puțin rea?
‎- No, asta e… ‎- Nu.
‎Putem spune ‎că fiecare ființă umană are demnitate,
‎dar credeți ‎că unii au mai multă demnitate ca alții?
‎Da.
‎Nu.
‎Liniște!
‎Liniște! Voi prezenta un caz concret.
‎Pe zebră traversează
‎o bătrână, un bolnav, ‎un om de afaceri și un hoț.
‎Pe cine ar trebui ‎să calce o mașină autonomă
‎pentru răul cel mai mic?
‎Pe bolnav.
‎Biel, frate, hoțul!
‎Nu, fiindcă hoțul se mai poate integra
‎în societate, să fie productiv.
‎Dar omul bolnav nu poate.
‎- Doamne! ‎- Da, are dreptate.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Încerc să fiu logic, tu ești emoțională.
‎Nu, e interesant.
‎Vă rog, continuați!
‎Păi, doar că
‎nu știu dacă etica se poate baza
‎pe emoții. Sunt subiective.
‎Deci tu propui o poziție ideologică
‎bazată pe optimizarea profitului economic.
‎Da, omul bolnav costă ‎societatea mulți bani.
‎Sunt resursele statului.
‎Deci totul e despre bani?
‎Păi nu sunt banii o problemă în politica
‎de sănătate?
‎Factorii economici sunt esențiali.
‎În special în SUA.
‎Eu cred că, dacă trebuie
‎să programăm mașina autonomă ‎să provoace pagube minime,
‎poate decizia nu depinde ‎de cine merită să moară,
‎ci care dintre cei trei merită salvați.
‎Bine argumentat, tinere!
‎Ideea Banchetului e încă valabilă.
‎Dezbaterea despre iubire…
‎Nu vrei s-o faci?
‎Tu treci peste ceva
‎legat de jambon.
‎Greșesc?
‎Deci,
‎dezbaterea ne poate ajuta ‎să ne uităm traumele?
‎Bine.
‎Vei face echipă cu Biel.
‎Ce? Eu și el?
‎- Da. ‎- Nu!
‎- Ba da. ‎- Ba nu!
‎- Ăla care nu voia să gândească. ‎- Nu!
‎- În niciun caz, María! Nu! ‎- El are note mai bune.
‎Ai repetat examenul și ai luat cinci.
‎Nu e enervant?
‎Înghite-o!
‎Chiar dacă e greu de acceptat.
‎Sunt oameni la fel de talentați ‎ca tine sau chiar mai mult.
‎Și mai fericiți.
‎Mâine, la 11:00, ne vedem ‎cu decanul și cu rectorul.
‎Am furat jambonul ăla.
‎Mă mai vrei în echipa ta?
‎Femeia bolnavă și un hoț.
‎Vom evita mașinile inteligente.
‎În regulă.
‎Voi porni aspiratorul de piscină,
‎să vedem dacă o curăță.
‎Și las ăsta…
‎chiar aici.
‎- Bine. ‎- Cu cine vorbești?
‎Cu nimeni. Doar cu mine însumi.
‎Povestești tot:
‎„Las asta aici, pornesc aspiratorul.”
‎Uite, probabil
‎m-am obișnuit să-mi țin companie
‎când mi-a murit soția.
‎Nu te simți singură ‎într-o casă așa de mare?
‎Nu, sigur că nu. Nu sunt singură.
‎Îmi cer scuze!
‎Îți ceri scuze? Îți dai seama
‎că te-ai scuzat de o mie de ori deja?
‎Da, îmi pare rău…
‎Păi, voi…
‎Nu contează.
‎- Sunt un șoarece de bibliotecă. ‎- Și eu.
‎Unii îmi spun așa.
‎Înseamnă că ești altfel ‎decât majoritatea studenților.
‎Ar trebui să fii fericit.
‎- Pot? ‎- Da, dar te vei plictisi.
‎În niciun caz!
‎Asta e o relicvă!
‎Tu ai zis-o, relicve.
‎O returnez.
‎Nu vreau să fiu lingușitor, dar
‎ador cursurile tale.
‎Îți mulțumesc foarte mult!
‎Dar, dacă trebuie să te pic, te pic.
‎Și eu returnez asta.
‎E încântător!
‎E deștept. Aspir să fiu ca el.
‎I-ai citit articolul?
‎Uite! E foarte bun!
‎URAGANE CULTURALE
‎Da, e foarte similar.
‎Aproape identic. Adică l-a copiat.
‎Ăsta e plagiat!
‎Uite, titlul, tema, frazele literale!
‎Deci, Biel,
‎toți copiază. Și eu.
‎- Tu nici n-ai copiat bine… ‎- Nu glumesc.
‎Nu e singurul articol copiat.
‎Am consultat reviste vechi
‎și am găsit șase articole plagiate.
‎De ce să facă asta un tip deștept?
‎Poate nu e deștept.
‎Poate folosește căști la curs.
‎- Mersi! ‎- E un impostor.
‎Face bani copiind articole din reviste
‎necitite de nimeni.
‎Scrie cu cuvintele lui.
‎Se inspiră din reviste.
‎- Scriitorii copiază. ‎- Filosofii, pe Platon.
‎- Nu. ‎- Da, ce zic ei?
‎- Filosofia e… ‎- Nu. „Filosofia occidentală e”…
‎…„notița lui Platon.”
‎- Îmi place afirmația asta. ‎- Da, e bună.
‎- Știi ce cred? ‎- Ce?
‎Un Satisfăcător.
‎- În niciun caz! ‎- Ba da.
‎Bună, Biel!
‎A fost o zi nasoală, Pol.
‎Eu am mereu.
‎Am nevoie de tine la dezbateri.
‎Interesant!
‎Eminentul are nevoie!
‎Biel, încetează!
‎Am zis că Liga de dezbateri e doar a ta.
‎Nu e o ligă.
‎Bolaño vrea să recreăm ‎Banchetul lui Platon.
‎- O piesă de teatru? ‎- Nu!
‎Nu, ar fi o dezbatere
‎despre ce hotărâm noi.
‎Imaginează-ți o masă pe coridor,
‎plină de jambon și mezeluri.
‎Vom propune o temă de discutat.
‎Ce s-a schimbat? Acum sunt bun?
‎Nu vreau pe cineva bun.
‎Nu, tu cauți un mediocru.
‎Biel, nu toți vor absolvi.
‎Dar tu și eu, da.
‎Și știi de ce?
‎Nu fiindcă suntem buni,
‎ci că ne interesează filosofia.
‎Vreau să lucrăm,
‎că ești pasionat de filosofie.
‎Am momentul meu de glorie?
‎Sigur că da.
‎Vrei să servești mâncare în iunie?
‎Vor fi muște.
‎Vom găsi alt loc.
‎Nu lucra pe aici prietenul tău special?
‎Da, sigur, oricum!
‎Îți spun, am zis-o de la început.
‎Trebuie să muncesc. Scuze!
‎Vorbim! La revedere!
‎Salut!
‎Ești bine?
‎Da, doar ocupat cu treabă.
‎Când termini?
‎Parcă ești rectorul.
‎Nu, doar că…
‎vrem să organizăm ‎aici dezbaterea de final de an.
‎Înțeleg.
‎Depinde.
‎Voi concedia un om.
‎Dar nu știu pe cine.
‎Tu ce ai face?
‎Doamne, n-o lua superficial!
‎Cifrele nu se potrivesc, ‎trebuie să iau o decizie.
‎Crezi că e un joc?
‎E nevoie de empatie, nu?
‎Am nevoie de ce nu am.
‎Asta-i viața, nu?
‎Eu plec, ca să poți ‎lua decizii importante.
‎Doamne! Ce demență e asta?
‎Stai în casă cu alți oameni,
‎nu poți umbla așa, ce demență!
‎Ce aiurea!
‎Ce? Ce s-a întâmplat?
‎Rahat! Am crezut că-s singur și apare Amy.
‎Ce dracu'?
‎M-am înțepat.
‎Ești cam păros.
‎Fata asta e nebună.
‎Tu vorbești, cu un ananas pe coaie?
‎- Bună, dragule! ‎- Nu-mi zice „dragule”!
‎Scuze!
‎Planific întâlnirea
‎de la filosofie. Vii?
‎Nu cred. Nu-mi plac petrecerile.
‎Pol va fi acolo.
‎Și?
‎E ceva între voi doi
‎din prima zi.
‎Te place, nu are prieten sau prietenă.
‎- Prietenă? ‎- Da.
‎Plec la curs. La revedere!
‎Vorbește tu cu rectorul!
‎Nu, amândoi.
‎Vom vedea.
‎Dacă mă blochez, ajută-mă!
‎Bolaño va fi acolo, calmează-te!
‎Am ochii iritați. N-am dormit.
‎Serios?
‎Am fost agitat, ‎am citit Banchetul lui Platon.
‎Cred că-mi explodează capul.
‎Nu exagera!
‎Serios! Am creierul praf după ce citesc
‎filosofie și încerc să înțeleg.
‎Am devenit obsedat de note bune.
‎Plătesc pentru ele.
‎Sunt sătul de gândit!
‎Gânditul e epuizant.
‎Înțeleg emfaza contra filosofiei.
‎- N-a fost contra filosofiei. ‎- Ia-o ușor!
‎E atât de greu!
‎Majoritatea oamenilor ar lua ‎mandarina asta și ar mânca-o.
‎Asta e. Dar eu o iau, ‎mă uit la ea și gândesc:
‎de ce există? De unde vine?
‎Unde se duce?
‎Cum s-a convenit cu decanatul în…
‎- Ianuarie. ‎- Ianuarie,
‎am decis să organizăm o Ligă de dezbateri
‎cu cei de la Filosofie,
‎sub îndrumarea Mariei Bolaño,
‎cu o abordare nouă.
‎María, explici tu?
‎Da, ideea e să chemăm studenții
‎la o dezbatere liberă, având
‎ca punct de plecare Banchetul lui Platon.
‎O recreare a Banchetului în amfiteatru.
‎Ce? În amfiteatru? Ai decis singură?
‎Noi credem că e bine.
‎Să vorbim de două chestii.
‎Mai întâi, nu așa se face,
‎Doctore Llorenç.
‎Decanatul a avut inițiativa.
‎M-au sărit și vor să organizeze
‎un fel de picnic.
‎În al doilea rând, amfiteatrul nu e
‎- pentru experimente. ‎- De acord.
‎Când e gata, va fi inaugurat
‎în mod formal.
‎E bine așa.
‎Să închidem amfiteatrul pentru studenți!
‎Tu cine te crezi?
‎Pot să spun ceva?
‎Ligile sunt plicticoase.
‎Sunt concursuri ‎în care unii câștigă și unii pierd.
‎La noi câștigă toți.
‎Sigur. Imaginați-vă niște mese
‎cu mâncare pentru toți ‎și ne vom adresa publicului
‎și vom începe o dezbatere ‎despre filosofie, iubire, viață.
‎În final, toți vor servi ‎o gustare pentru inaugurarea
‎amfiteatrului.
‎Am provoca imaginea ‎studenților la Filosofie.
‎Care e imaginea aceea?
‎De plicticoși.
‎În filosofie, ne plac glumele.
‎Râzând, respirăm.
‎Care ar fi numele evenimentului?
‎„Banchet contra filosofiei.”
‎Fată, dacă omul vorbește singur, ai grijă!
‎Nu exagera, Susana! ‎E un om amuzant, atâta tot.
‎Vicky, cui îi pasă? ‎Ce contează e că te ajută în casă.
‎- E atât de mare… ‎- Da, prea mare.
‎Adică grădina e nemaipomenită.
‎Dar în casă…
‎Sunt camere nefolosite.
‎Le folosim pe toate, Susana.
‎Nu cred că folosești mult bucătăria.
‎În special cu Alfonso.
‎Liniște, că vine!
‎Iau paharele astea.
‎Așa e.
‎„Iau paharele astea.”
‎Ce amuzant!
‎E ca cititul pentru orbi.
‎Vorbesc singur.
‎Vorbesc singur!
‎Dacă vrei să vorbesc singur,
‎sigur așa fac.
‎Iau supa de legume
‎și-i dau drumul pe scurgere.
‎Așa.
‎Vor mânca supă la conservă.
‎Ale dracului!
‎- Axel! ‎- Salut!
‎Voiam să-ți zic
‎că n-am intenționat ‎să mă bag în treaba ta.
‎Dacă cifrele nu se potrivesc, bine.
‎Da, nicio problemă.
‎Iar rectorul a fost de acord ‎să organizeze dezbaterea aici,
‎în amfiteatru. Voiam să știi.
‎Îți ceri iertare ‎ca eu să termin amfiteatrul?
‎Nu, nu e adevărat.
‎Adică, un pic.
‎Voiam să știu dacă va fi gata.
‎Și eu aș vrea să știu ceva.
‎Amica ta, Oti, mi-a zis că ești bisexual.
‎Rahat, Oti!
‎Puteai să-mi spui.
‎Crezi că asta definește o persoană?
‎Nu, nu-mi pasă că ești bi.
‎Aș vrea să știu ‎dacă mai sunt chestii nespuse.
‎Cred că da.
‎Nu cunoști un om plimbând câinele.
‎Misterul tău mă face ‎să cred că ascunzi chestii.
‎Nu.
‎Bine.
‎Deci, greșesc?
‎Da.
‎E devreme să știu dacă va fi gata.
‎Te duci la Bolaño?
‎Da.
‎Eu pot să trec. Nu știu de Oti, Pol.
‎Dar tu și Pol nu mai sunteți prieteni.
‎Încetează! Sigur că suntem.
‎Și cu el.
‎- Octavi, salut! ‎- Salut!
‎Ultimul tău articol a fost bun.
‎Mulțumesc foarte mult!
‎Am aruncat o privire pe revistele alea
‎pe care le-ai returnat. ‎Foarte interesante.
‎Nu chiar.
‎Mai bine ai citi materialele de curs.
‎Mi-ar plăcea să-ți dau un zece.
‎Nu vrea să citesc.
‎Nu-i pasă.
‎- Era agitat. ‎- Nu era agitat.
‎Deci, Universitatea din Virginia
‎și mașinile ei inteligente
‎sunt obsesia studenților mei,
‎care se întreabă pe cine ‎sau câți trebuie uciși.
‎Această dilemă etică e doar
‎o variație a faimoasei dileme
‎a tramvaiului,
‎creată de Philippa Foot ‎acum mai mult de 50 de ani.
‎Cred că ați tras propriile concluzii
‎despre programarea mașinii inteligente.
‎Evident, nu există niciun răspuns corect
‎la dilema asta.
‎- Da? ‎- Exercițiul ăsta are vreun sens?
‎Adică înțeleg ‎că ajută la studiul moralității,
‎creează o dezbatere etică faină.
‎Dar întrebarea „pe cine ai călca”
‎e cam nazistă, nu?
‎Programat mașina inteligentă
‎să omoare…
‎Dacă e așa de deșteaptă, ‎de ce nu-i salvează?
‎Am putea s-o facem ‎să zboare dacă cedează frânele.
‎Să decidem a cui viață ‎e mai valoroasă? A hoțului,
‎a unui om bolnav sau bătrân?
‎De ce e omenirea ‎așa de obsedată de sacrificiu?
‎Ne trebuie un joc de-a ucisul?
‎Ne fac să ne împărțim în tabere,
‎cine pe cine condamnă.
‎Dar, într-o zi, probabil vom fi bătrânul,
‎hoțul sau bolnavul.
‎Vrei să bei ceva?
‎Aș vrea, dar nu pot. Lucrez la Satanassa.
‎Încep devreme.
‎Vreau să te cert ‎că i-ai spus lui Axel că sunt bi.
‎Mi-a scăpat.
‎Ești de groază!
‎Pol, de ce te-ai îndepărtat?
‎Noi vorbeam mult.
‎Nu știu.
‎E ciudat.
‎De când a plecat Etienne, ești distant.
‎Sunt bine, Oti.
‎Pol, știu că l-ai iubit, ‎dar nu sunt toantă.
‎Nu zice „bine”, că nu cred.
‎Nu-mi spune ce,
‎spune doar dacă e ceva rău!
‎Sunt aici pentru tine.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Ce e ăsta?
‎Un cadou pentru tine.
‎Serios?
‎Bomboane cu banane?
‎Nu-ți plac?
‎Cui nu-i plac dulciurile?
‎De ce?
‎E antidotul perfect
‎la gândirea circulară repetitivă.
‎E perfect, ca să nu gândești prea mult.
‎Dacă ai nevoie de ceva, María, fluieră!
‎Mă bucur mult că ești aici, Octavi.
‎Stai…
‎Mă compătimești?
‎Nu.
‎Tu te compătimești?
‎Nu, bineînțeles.
‎María!
‎Iar?
‎Știu ce crezi, ‎că-mi sunt cel mai mare dușman.
‎N-am spus asta.
‎- Haide, arăți groaznic… ‎- Nu mă atinge!
‎Nu chema o ambulanță!
‎De ce ai venit?
‎Vreau să știi că îmi amintesc
‎că ideea Banchetului a fost a ta,
‎când erai studenta mea.
‎Știu. Sper să iasă bine.
‎Silvia…
‎ești singura mea prietenă.
‎Am greșit,
‎îmi tolerezi atât de multe.
‎Îmi e dor de tine!
‎Te iubesc, ticăloaso!
‎Închide ușa!
‎- Dar… ‎- Închide, dracu', ușa!
‎Când Octavi a început ‎să-și explice excursia în Kenya,
‎a sunat atât de fals!
‎O fi inventat-o. ‎Pariu că a fost la Düsseldorf,
‎orașul tipic, gri și plicticos.
‎Düsseldorf e frumos.
‎Da, știu.
‎- Mă rog. ‎- Da.
‎Am un văr care e profesor în Milwaukee,
‎cel mai imperfect om pe care-l știu.
‎În Milwaukee!
‎Da, e prost, dar e atât de arătos!
‎Am avut fantezii cu el.
‎Așa de mult păr pe burtă!
‎Ai avut dreptate.
‎Poate Octavi e profesor bun, ‎dar e un impostor.
‎Plagiază.
‎Oamenii te dezamăgesc. Oti, eu…
‎Într-o zi, a zis
‎să-mi fac bagajele și să plec.
‎Eu și Oti
‎ne-am răcit după vizita la Rai.
‎N-a menționat nimic?
‎Nu.
‎Au fost săruturi și altceva.
‎Oricum…
‎Nu te uita așa! N-am știut!
‎Tipa asta mă excită.
‎Acum zice că ea și Oti…
‎Oti, știi tu…
‎Voi doi ați făcut ceva?
‎Oricum…
‎SUPERMARKETUL CARE TE IUBEȘTE
‎Efra!
‎Sunt la ușă.
‎Ai terminat?
‎Rahat!
‎Nu pot să cred!
‎Te-au concediat din cauza mea?
‎Păi…
‎- Liniștește-te! ‎- Nu pot.
‎Te taxează pentru deranj?
‎Voiam să-ți zic
‎că plec.
‎Unde?
‎Într-un oraș unde nu mă știe lumea.
‎Voi întâlni oameni noi și
‎voi lucra ca ghid turistic
‎sau ca spălător de mașini.
‎Rahat! Dacă n-aș fi intrat…
‎Pol, frate, nu te mai gândi la asta!
‎N-a fost din cauza ta.
‎Fiindcă ei știu,
‎voiau o scuză să mă concedieze.
‎Nu te pot concedia pentru asta.
‎Nu oficial, nu e legal.
‎Știu că e SIDA.
‎Nu spune SIDA!
‎Nu spun ceva ce nu știi.
‎La cancer, toți te compătimesc.
‎Dacă ești seropozitiv, ești ciumat.
‎Eu mă adun.
‎Mă gândesc la chestii,
‎mă distrez uneori,
‎mă adaptez la medicație.
‎Dar n-ai spus nimănui.
‎Fiindcă te vor privi ‎ca pe un poponar depravat.
‎Doamne, Efra…
‎Omenirea trebuie să ardă oameni.
‎Nu vă explică asta la școală?
‎Te-am plăcut mult. Știi?
‎Mai ales când ai spus:
‎„Eu sunt Pol. Punct.”
‎Când…
‎Ce?
‎Adică eu…
‎M-am simțit bine cu tine.
‎Să nu-ți pară rău!
‎Nu știai.
‎Punct.
‎Bună!
‎Cum a fost cursul?
‎Șah, mat.
‎Știu că ți-a spus Pol.
‎De ce nu mi-ai spus?
‎Mi-a fost rușine, Gloria.
‎Situația cu Fiscul era umilitoare.
‎Suntem împreună dintr-un motiv, nu?
‎Ne ajutăm reciproc.
‎Aș fi ajutat cu plata.
‎În niciun caz! Mersi, dar nu!
‎Eu m-am băgat în asta, eu voi ieși.
‎Ești așa de mândru!
‎Nu te supăra, scumpo, te rog!
‎Acum trebuie să lucrez la Rai
‎până-mi plătesc datoria.
‎Apoi termin.
‎Am un contract.
‎Bineînțeles că ai.
‎Dar ești tratat bine?
‎Sunt tratat bine.
‎Astăzi, proprietara mi-a zis:
‎"Alfonso, fă o pauză, bea ceva!"
‎Și iată-mă ca un rege,
‎bând bere în grădină.
‎- Ești o vedetă! ‎- Pe curând!
‎- Pa, noapte bună! ‎- Haide!
‎- Pa! ‎- Pa!
‎- Ciao! ‎- Pe mâine, drăguțule!
‎Pa! Sting luminile?
‎- Nu, Dino e înăuntru! ‎- Bine, noapte bună!
‎- Intră! ‎- Plecam, nu mai e nimeni.
‎E delicios! Înveți repede.
‎De când știu că pot lua pastile cu alcool,
‎mă răsfăț din când în când.
‎Apropie-te!
‎Vrei să fii pe o insulă, ‎să păstrezi secrete? Eu nu!
‎Cine nu regretă ceva?
‎Eu, nu.
‎Asta e filosofie pură.
‎Nu e rău.
‎Îți place cutia mea de pastile.
‎Negru cu alb, ca piesele de domino.
‎Uite!
‎Doamna Paracetamol.
‎Fă să nu dea greș,
‎te rugăm, Doamne!
‎Omeprazolul, protector ‎împotriva furtunilor gastrice.
‎Lorazepam, doar jumate.
‎Am renunțat la medicația de anxietate
‎de doi ani, o iau ușor.
‎Și singurul meu prieten adevărat: ‎antiretroviralele.
‎Ține dușmanul la distanță de 25 de ani.
‎1, 9, 9, 5.
‎Prietenii mei au murit până să găsească
‎o combinație eficientă de pastile.
‎Sunt ultimul care rezistă.
‎Cum erau?
‎Prietenii mei? Am avut mulți!
‎Și au picat ca muștele.
‎Adyel, un cubanez de 28 de ani.
‎Juan Carlos, din adâncul Extremadurei,
‎a plecat de acasă ‎fiindcă l-au bătut cu pietre.
‎A fost o procesiune
‎și l-au bătut cu pietre ‎fiindcă era „ciudat”.
‎Jordi…
‎Jordi, un bărbat rafinat, avocat.
‎Ce pulă mare!
‎Impresionantă!
‎Văduva și fiii lui ‎nu și-au revenit niciodată.
‎Te rog!
‎Nu te mai uita la mine ca la un bolnav!
‎Nu mă uitam așa.
‎Dar ești bolnav, nu?
‎Nu.
‎Bolnavii au febră și stau în pat.
‎Eu am un virus.
‎Ne acceptăm, coexistăm.
‎Vin la slujbă zilnic.
‎Am grijă de bar, vorbesc cu clienții.
‎Evoluez pe scenă. Par bolnav?
‎Nu, bineînțeles.
‎E prejudecata societății.
‎Dă-o dracu' de societate!
‎N-am nevoie de aprobare.
‎N-am nevoie de un loc în lumea lor.
‎De la diagnosticare, ‎am avut mai multă grijă de mine.
‎Dacă n-aș fi avut, aș fi arătat așa?
‎Mai bine îmbrăcat.
‎Mănânc mai bine ca niciodată.
‎Totul are gust mai bun, e mai potrivit.
‎Îmi cumpăr cadouri.
‎Sunt un copil răsfățat.
‎Am descoperit că sunt
‎impulsiv din plăcere.
‎La urma urmei, Apollo,
‎ăsta e secretul sănătății.
‎Nu spui nimic?
‎Vreau să-ți prezint pe cineva.
‎E arătos?
‎E o femeie.
‎Ești concediat!
‎N-am timp de comunitatea heterosexuală.
‎Dar o recomandă Apollo.
‎Dino l-a făcut fericit pe Apollo azi.