NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
Я купила цю сукню у Парижі півроку тому.
А тепер хизуюсь у коригувальній білизні.
Нічого не розумію.
Ще й за перуку виклала 30 євро. Як вона тобі?
-Вона… -Полю, ще пару хвилин!
Супер, чекаю!
То що, не залишишся?
А мені тут що робити? Я тут нікого не знаю.
Але Діно того вартий.
А ти впевнений, що ми порозуміємося?
Він дуже чуйний.
Зрозуміє все, що ти йому скажеш.
Сам з ним чимось ділився?
Ти не розкриваєш свої секрети.
А я знаю про тебе лише те…
-Що крадеш хамон. -Увага!
Наш бар хочуть придбати.
Ні!
Але куди мені подіти цілий мільйон євро?
Діно!
А це та сама Марія Боланьо?
Власною персоною!
Ну привіт!
Аполлон завжди про вас базікає.
Аполлон?
Давайте ж привітаємось, професоре.
Щоб не виникло жодних непорозумінь…
Mені подобаються чоловіки.
Супер, але тут і без вас купа спокус.
Я алкоголічка і не пила вже два місяці,
так що вже однією ногою у таксі.
Залиштеся!
Пригощу вас неймовірним безалкогольним коктейлем.
Гранат, лайм, лимон та імбирний ель. Золотце!
«Ширлі Темпл» для Марії Боланьо!
Як я давно не відривався!
Там буде 300 чоловік!
І всі у масках?
Ну звичайно. Тематика - Версаль.
Все ясно.
А ти чого такий бука?
Та ні!
Теж скучив за веселощами.
Скучив? Давно не відривався?
Не відривався!
Ну так вперед!
СМІХ КРІЗЬ СЛЬОЗИ
Анхелю, люблю тебе, божевільний!
Піймай мить!
Скоро погладшаємо, полисіємо!
Ну дякую, втішив!
Таке вже життя. Дивись. Фотки, костюми, випивка.
Я хочу сфоткатись!
-Давайте, красені. Сфоткайтесь! -Давайте!
-Ще раз. -Так…
-Ось так. -Так.
Супер!
-Все. -Подивимось.
-Шикарно! -Ні.
-Видаляйте. Я тут пузань. -І що?
Анхелю, а ну припиняй!
-Все, вбираюся! -Як же тут круто!
-Так, подивимось… Ось цей! -Стривай!
Ого, Бієлю! Ти сьогодні Моцарт?
Оті вбрала, так і не зміг їй відмовити.
-Навіть не знаю… -Тобі дуже йде!
Як життя, брате?
-А ти хто? -Друже! Я ж колишній Оті.
Арнау, як життя? Ти з друзями, так?
-Ні. З Емі. -Емі теж прийшла?
-Ага. -А де вона?
Емі!
Полю!
Як ти? Я нудьгував.
На моєму факультеті такого б не влаштували.
Люблю філософський!
Тепер у нас навчається?
Ага, а я сподівався, що перейде до мене.
Подобається Емі?
Вона мене заводить.
У неї був роман з Оті.
Серйозно?
Оті любить експериментувати.
Так, це точно.
Я б теж не проти.
Але… ніяк не можу забути Оті.
Оті!
Люблю палацовий антураж!
От ми й зустрілися.
Привіт, Раю. А я вже йду.
Стійте! Попрасуйте сорочку.
Не буду. Я й так затримався на півгодини.
Це швидко, дуже потрібно.
Іду з Полем на вечірку.
У тебе в шафі вже купа попрасованих сорочок.
Я їх не рахував, але…
А я хочу цю.
Допоможіть, будь ласка.
Ну гаразд, умовив… За хвилину в ній будеш хизуватися.
На вас немає обличчя, сеньйора.
Вам нездужає?
Ні, все чудово.
Ну тоді добре. Піду прасувати сорочку Раю.
Вперед - і з піснею.
Господи…
Ну що мені сказати?
Каталонцям все настільки байдуже,
що й знайомитись не вміють.
Так, вони ті ще самітники.
І будинки замикають о сьомій вечора.
Я теж так роблю.
Нагулялася вже.
Що ж, я вас розумію.
За замкненими дверима розум ясніше.
Так хоч запій не загрожує.
Не переходьте на особи.
Ну що ви, моя дівчинко!
«Дівчинко»?
Так, шкіра у вас гладка.
Я давно вже не дівчинка.
Добре, я більше не буду.
А діти є?
Так, дочка.
Її звуть Лаура. Їй 28, має роботу, хлопця.
Діти хочуть жити разом. У них синдром Дауна.
Кохають один одного?
Схоже на те.
Краса!
Може, спитаєте, чи є в мене діти?
У вас є діти?
Так, один.
Від подруги лесбіянки.
У 80-х ми відривалися як могли.
У нас був пристрасний роман:
буря почуттів та емоцій, але все швидко скінчилося.
Люблю уявляти…
що мого сина звуть Елтон,
він щасливий, здоровий,
засмагає на пляжі у Флориді.
Та ви навіть не знаєте, чи від вас дитина!
Та ні, певен, від мене.
Самі подумайте, батькове серце все розуміє.
Коли дощ йде, куприк ниє.
Я теж хочу взяти участь
-у бенкеті. -Давай.
Так, якщо нам знадобляться столи, стільці…
Я не тягатиму столи!
Я теж хочу брати участь у дебатах.
Ну гаразд, зрозуміло.
Якщо вважаєш, що впораєшся, ми не проти.
Впораюся, звичайно.
Я теж з філософського, дурню.
Боже, ось я придурок…
Друзі, крута річ!
Гонка на каблучках.
-Так? -«Версальська миля».
І я виграю.
-А впораєшся? -Такий самовпевнений!
Хочете скласти мені конкуренцію? Вперед.
Подивимося, хто переможе!
І я теж пробіжусь.
Ну добре.
Які люди, Раю!
Я по тобі скучав.
Серйозно?
Зовсім цокнувся?
Хотів мене побачити?
Ну так, а що?
Та нічого, дивно просто.
Ну привіт, Емі О'Коннор!
-Рай Хаус Майкл! -Люблю!
Перестріляємо всіх лицемірів?
Привіт, ти як?
Ти що, поцупила кавун?
Зберегла для бенкету.
Я не хотів тебе образити.
Але в тебе вийшло.
Мені ніяк не забудуть завалений іспит.
Досить з мене кепкувати!
-Теж мені Сенека знайшовся. -Ти права.
Просто відрахуюсь, піду від вас усіх.
Не треба, Оті. Чуєш?
Якщо ти відрахуєшся, я
з тобою.
Проїхали. Хочу відірватись.
Так, я розумію. Ми з тобою взагалі розуміємо…
Oдин одного з півслова.
Мені дуже сподобалося, коли ми були разом.
І якщо раптом захочеш ще разок, то я…
Я не закохався.
Секс, нічого більшого.
Я б не проти повторити…
Ну все, сказав.
Мені також було добре.
Але не з усією ж групою трахатись.
З усією групою?
У мене було ще з Полем.
З ним ми не просто трахались.
У нас було щось більше.
Впізнавали один одного, розумієш?
Залишимося друзями.
Допоможу тобі з метафізикою, я в ній знаюся.
Гаразд.
-Добре. -Тримай.
Раю!
Сеньйора! Господи…
Де мій син?
Пішов. Як ви себе почуваєте?
Ти що, сам не бачиш? Мене вивертає.
Забирайся, не дивись!
Ось, прикрийтеся.
Я більше не можу…
Ви на щось захворіли?
Та ні, просто запаморочення. Таке вже траплялося.
Запаморочення? Знаю чудові ліки.
То ти в нас ще лікар?
Я свого медового місяця теж мучився.
Ми поїхали до Гандії,
мені стало погано, а вони сказали…
Я тут богові душу віддаю!
А ти про медовий місяць балакаєш?
Ну гаразд, більше не потурбую.
Так і бути, страждайте поодинці.
Чого застиг?
Сходи в аптеку, купи мені пігулки!
Все, вже біжу!
Бідолаха.
Вмерла!
Наче в Іспанії, але вилитий Арканзас.
Скажеш теж!
У Каталонії багато цікавого.
-Це точно. -Так.
Так, у нас не занудьгуєш.
Карнавал-маскарад,
гонки на каблучках…
Просто врода!
Не подобається - йди.
Проганяєш?
Припини, Раю. Навіщо псуєш настрій?
Ні, веселись.
Просто я не хочу одягати ці безглузді маски.
Решта влаштовує.
Не треба говорити,
що секс - плід кохання.
-Все навпаки! -Охолонь.
-Не переймайся. -Ми говоримо про кохання.
-Не ми, а він. -Ні.
Я стверджував, що кохання - плід нашого бажання.
І це не мої слова, а Шопенгауера.
Можливо, він мав рацію.
Отже, любов не важлива?
Можливо, й так.
Навіщо ми сюди прийшли? Щоб потанцювати? Ні!
Щоб спарюватись, як леопарди!
Говори за себе, чуваче.
Подивіться на них.
Танцюють, щоби пофліртувати.
-То цьому на філософському вчать? -Та ні.
-Та невже? -Ні, послухайте.
Ну от чесно. Кому подобається танцювати?
-Мені. -Нікому!
Танцюєте, щоб затягнути когось у ліжко.
Це ти зараз про себе?
Якщо хочеш, я сам у всіх спитаю.
-Давай! -Бієлю, не треба.
Тільки людей не чіпай.
-Бієлю, не треба. -Вгамуйся.
Бієлю, ні! Не треба!
Всім привіт. Хвилинку уваги.
Хто з вас
прийшов сюди лише для того, щоб танцювати?
Ніхто!
Адже ви все чекаєте на щось більше.
Трахатися хочете!
Ну серйозно. Причепурилися,
надушилися, одягли гарне вбрання…
щоб танцювати?
-Але це ж… -Все так!
-Давай! -Жах!
Танцюєте, сподіваючись потрахатися.
Все так!
А бажаєте зі мною?
Так!
-Та він поїхав! -Це точно.
Так, 85, 1456,
шість в умі, 227,
один, дев'ять та два.
Як же чудово, коли по касі все сходиться!
Але ж я ще за себе не заплатила.
Господи, ну ви справжня каталонка.
Кожен платить за себе, правда?
Так правильно.
Добра їжа, гарне вино, щедрий господар.
Кажеш «лайм» - все, він у тебе.
Жодних зайвих слів. Просто «лайм», і все.
Ну може, ще по лаймику?
Ну все, Діно, я піду.
А як же лайм?
Я й так уже засиділася.
Маю сумнів, що у вас багато друзів.
А ви хто? Психолог? Пишіть книги з саморозвитку?
Я ж не знущаюся.
Просто спостереження.
Я не хочу на вас зриватися, зрозуміло?
Класно побалакали, зустрілися з самим Аполлоном.
Але ми з вами…
так і лишилися незнайомцями.
Мене звуть Бальбіно.
Мама була родом з Астурії.
Хтось кликав мене Бальбі, хтось - Бамбіно…
Переїхавши до Барселони, я сказав:
«Тут я стану Діно».
На честь Діна Мартіна.
Тільки його вже ніхто не пам'ятає, га?
Я пам'ятаю.
І відмовляєтесь провести вечір з його шанувальником?
Іншим разом.
А де робите укладання?
Що, перепрошую?
Хто робить вам укладання?
Я, звісно.
Воно й видно.
Залишаєтеся - укладу вам волосся.
А вас попрошу…
розповісти мені про етику.
Кожні вісім годин. І не забувайте.
Можу поставити будильник.
Ні-ні, не треба.
Я з вами ще посиджу, щоб…
Ні-ні, йди.
Подзвони до того готелю
і подякуй тому менеджеру
за такі чудові ліки.
Тільки той бідолаха вже помер.
Його називали
Крихітка Мартін, таке у нього було прізвисько.
Він був… зовсім карликом.
Лисим.
Дуже добрий чоловік.
Ми якось всю ніч проговорили.
Він розповів мені про своє важке дитинство,
що провів в галісійському селі.
Про своє перше кохання, про яке мріяв…
За три дні ми з дружиною пішли снідати.
До нас підійшов господар готелю, весь у сльозах.
«Крихітка Мартін загинув».
Розбився на мотоциклі.
Альфонсо…
ти й так затримався на дві години.
Можеш іти.
Так.
Ви маєте рацію.
А то Глорія подумає, що я заблукав.
О, до речі!
Якщо раптом знову почне нудити.
З мене вже стільки не вийде.
Ну добре…
Доброї ночі.
Так ось ти де!
Подивися.
Краса!
Зніми костюм мого чоловіка.
-Викликаю поліцію. -Так.
Я не збирався його красти, присягаюся!
Тобі пощастило, що я не маю сил кричати.
Я зараз все повішу в шафу.
А ви відпочивайте, бережіть себе.
-Обов'язково. -Відпочивайте.
-Поговоримо. -Сеньйора!
Сеньйора!
Господи, який же ти дурний!
-Давай! -Раз, два, три…
І…
Коротше, якщо не дивитися у вічі, тоді…
Ще раз?
Давай ще по одній!
-Давай. -Погнали.
-Ще по одній. -Кайф!
Остання.
Дивись, що ти наробив, друже.
Я виставив себе посміховиськом.
Та кинь, класно ж.
Класно?
У понеділок на мене всі витріщатимуться.
Якщо прийду, звісно.
Ти бог кохання, Бієлю!
Але в мене з ним щось нічого не клеїться.
Ти знав, що мені подобалася Мінерва?
Та гаразд?
А тебе я терпіти не міг.
Отетеріти…
Ну що ж, настав час знімати маски, так?
Коли ти сказав нам, що Мінерва залишилася в Аргентині,
я був навіть щасливий.
Зрадів, що нарешті її забуду.
Більше не закоханий.
Слава богу, кохання має термін придатності. Згоден?
Моє щось швидко псується.
Я реально взяв мікрофон і таке зморозив?
Так.
Епіктет якось сказав, що не варто жити,
турбуючись про минуле чи майбутнє.
Потрібно зосередитися на сьогоденні.
Тільки так не витратиш життя на порожні роздуми.
Та й це не точно…
Так, це правда. Горе від розуму.
Та в тебе тут все поплуталося!
Посидь спокійно, він зараз все розплутає.
Волосся дуже неслухняне.
Золотце, а чого ти не на побаченні з футболістом?
Зовсім забув, рідні! Ну все, побіжу.
І не забудь її підрум'янити.
-Бувай. -Давай!
Закрий очі.
Розкажи мені щось.
Знаю лише про оперу.
Любиш її?
Та не особливо.
Але обожнюю «Реквієм» Моцарта.
Це диво!
Мені подобається недописана частина.
Та ти непередбачувана!
А ти жахливо передбачуваний.
Розплющуй очі.
Ну ні, мені не подобається.
Не в моєму стилі.
Ну звичайно. У твоєму стилі забивати на себе, так?
Що ти зморозив?
Я жахливо передбачуваний і чесний.
Часом варто притримати язик за зубами.
-Я йду. -Досить твердити,
що йдеш. Вперед!
І розкажи всьому світу, що Діно помітив, як ти себе не любиш,
а ще він витратив купу часу, впорядковуючи тебе.
Епіктет, звичайно…
Ти застрягла в минулому,
сумуєш за тим, чого не сталося.
Я хотів би стати юним Аполлоном, але…
Як справи, Раю?
Ти не бачив Бієля?
Я його втратив.
-Нічого, знайдеться. -Не бачив.
Ти вибач, що я залишився.
Господи, чуваче, це вже, здається, п'ятий
такий наїзд.
Я тебе не проганяв.
Ну-ну, я в цьому сумніваюся.
Ти сам наривався.
Доведеться знову вкрасти твій гаманець.
Може, потоваришуємо.
Сумуєш за мною, так?
Дружи з Бієлем,
новим королем факультету.
Та що діється? Викладай.
А я тобі скажу!
Ти сам не свій з того моменту, як сходив до притулку
разом з Акселем. Собачник бісів!
А потім цілий тиждень
просидів удома під безглуздими приводами.
Щось не сходиться. Нісенітниця якась!
Просто визнай, що ти віддалився
та й взагалі засранець.
І так, я в люті!
Адже ми товаришували.
Я знав, що тобі подобаюсь, ми навіть поцілувалися!
Та пішов ти!
Полю…
Все гаразд, я сам.
Полю, ти перепив.
Мені зле, Оті.
Через таблетки, мабуть.
Зараза!
Хто дзвонить?
Відповідай.
Сподіваюся, це не сеньйора.
Чого тобі, Раю?
Я біля університету.
Промок трохи, мені потрібний одяг.
І ти просиш мене
принести тобі одяг?
Не ходіть до мене.
Просто візьміть одяг Поля.
Ну гаразд, скоро буду.
Чекай, красеню.
Але я ще стрясу з вас з мамою гроші за переробку.
А інакше не підеш.
Інакше не прийду.
Сто євро?
-Двісті. -Двісті!
Інакше захворієш на пневмонію.
Добре, домовились! Я буду біля головного входу.
У вас десять хвилин!
Господи…
Міг би попросити в нього
і три сотні.
Він би погодився.
Який же я дурень!
Ти наскрізь промок.
Та невже? Дайте сюди.
Ти що?
Слухай, красеньку.
Без «будь ласка» ти нічого не отримаєш.
Боже…
Ну так що?
Дасте мені одяг?
Будь ласка.
Дякую, Альфонсо. Дякую.
Та немає за що.
Не вечір, а пекло якесь! І навіщо я сюди поперся?
Чого ти соплі розвів?
Люди і не через таке проходять,
а в тебе навіть скейт-невидимка є!
А тато в курсі?
Я ж не ідіот.
Тому ви з Акселем не разом?
Не просто так.
Дякую, що розповів.
Мене вважають черствою,
повною ідіоткою…
але я куди мудріша, ніж здається.
Добре, що ми не переспали.
Я була б рада.
Навіть зараз.
Ти серйозно?
А що?
Є ж презервативи.
Я не прошу переспати.
Просто не боюся цієї хвороби.
Ти не змінився.
Так само заздрю твоєму інтелекту.
Філософія - твоє покликання.
Свого не знайшла.
І пишаюся своїм другом.
У мене прохання.
Давай побігаємо.
На каблучках!
Фі-фі-філосоверинка!
Увага!
Тиша!
Озвучу вам правила «Версальської милі».
Та немає жодних правил!
Раз…
Два…
Три!
-Ти що? -Нічого.
Давай їй допоможемо!
Раз, два, взяли!
У нас тепер біг із перешкодами?
-Ти поставив? -Так ні ж!
Біжи без мене, Арні!
«Арні»?
Класно.
Круто!
Спіймали облизня? Я виграв!
Альфонсо?
Глоріє, слухай…
А ти не помічала, що з Полем щось діється?
Ні.
Де вони лежали?
У глибині скриньки.
Будь це просто аспірин,
він би так його не ховав.
«Денковіл».
Продиктуй.
Не ходи!
А що робити?
Йому потрібна допомога.
Він не розуміє, що з ним, просто розважається.
Ти поспішаєш.
Я його батько, треба поговорити.
Ні. Поль не вмирає.
Він п'є ліки, як і сказав лікар.
Мені потрібно з ним поговорити та пояснити, що до чого…
Послухай мене хоч раз!
Яблуко від яблуні.
Уникаєте проблем.
Зрозуміло, чому він тобі не сказав.
Він знав, що закотиш істерику.
Заспокойся,
а вже потім поговоріть.
Ай, боляче!
Вони маленькі, Оті.
-Тягни сильніше. -Не можу.
Стривай. Раз, два… Зараз!
Браво, молодчина.
Ходімо зустрічати світанок на пляжі.
Альфонсо приніс мені одяг.
Я йому заплатив.
Убрався мною?
За мною бігають всі дівчата.
Ну як ти?
Мені стало краще.
Бог покарав мене, покинувши
у ставок з лататтям.
Опусти мене, чуваче!
-Сили мало? -Досить.
Я його головою розколю!
-Бієлю! -Ну все, Бієлю!
-Давай! -Цей більш стиглий.
-Не треба, Бієлю. -Зараз…
Бієлю, ти собі голову розіб'єш!
Та гаразд, нехай пробує.
-Бієлю! -Давай!
Бієлю!
Ось бісе!
КОНДИТЕРСЬКА ЧУРРЕРИЯ
Дощ.
Так, дощ.
Ну ось, все-таки намочимо штанці.
А ось і він, гей-оргазм.
Відчуваю його, коли виходить розсмішити даму.
Ну все, годі…
Ти чудово провела вечір,
не випивши жодної краплі.
А ще ти красуня.
Донька буде у захваті.
Я носилася з нею всі 28 років,
але зовсім забула про себе.
Боюся, філософія - не універсальні ліки.
І чи ліки?
Вона не лікує… не втішає.
Все життя борюся, страждаю.
Все життя.
Ніякого перепочинку.
Наступаю на граблі… На одні за другими…
Як же так вийшло, що така мудра людина, як я…
все так зіпсувала?
Тихіше, а то шви розійдуться.
Магія!
Сміх крізь сльози.
Просто плачу.
Ні…
Смієшся крізь сльози.
Сміх крізь сльози.
У мене з мамою таке бувало.
А що було потім?
Я тобі вже двічі розповідала!
Зробив фінальний ривок,
переміг, люди аплодували.
Шикарно!
Я рідко перемагаю.
Біелю, спокійно, це не Бостонський марафон.
Люблю твої американські посилання!
Так якщо я переміг,
отже, мені й не таке під силу.
Може, навіть випущуся з відзнакою,
стану ректором університету.
Ні, надто велика відповідальність.
Краще просто насолоджуватися життям.
Аби тільки зрозуміти, як це робити.
А я знаю - як.
Хочу мандрувати.
Але не в наметах, а у розкішних номерах.
Я з тобою.
Давай.
Поїдемо через Буенос-Айрес, захопимо Мінерву.
Супер. Знайдемо кохання в Аргентині.
У кожній країні закохуватимемося в когось нового.
Я постараюсь більше не закохуватися. Краще дружити.