NETFLIX UVÁDÍ
PŮVODNÍ SÉRII MOVISTAR+
Gratuluji.
Ach! Proč?
Dodržoval jste léčbu.
To víte, Andreu.
Beru léky každý den ve stejnou dobu, jako hodinky.
Virová zátěž je nižší, téměř nedetekovatelná.
Tady, na další dva měsíce.
Žijte zdravě, jste na dobré cestě.
Nekonečné cestě.
Nejste šťastný?
Ne.
To, co jste pověděl, je hezké, ale mám, co mám.
Pole, zvykáte si na náročnou léčbu.
Musíte jít dál a normálně žít.
Co je „normální život“?
Pojem „normální“ se mi už nelíbí.
Co znamená „normální život“?
Můžu to ostatním říct?
Můžu mít normální sex? Partnera?
Měl bych svému příteli
- říci, co se děje…? - Spousta párů žije s HIV.
Nedetekovatelné, nepředáte to,
ani bez kondomu.
Já vím, ale budu mít problém říct někomu, kdo se mi líbí, že mám AIDS.
Lidé myslí…AIDS.
Vím, že jste naštvaný,
ale máte dvě možnosti: tvořit,
nebo ničit.
„Ničit“. Sakra, Andreu…
Nejsem váš nepřítel.
Pokud chcete s někým být a záleží vám na něm,
musíte mu to říct.
Normální život je pro mě žít ve strachu.
NORMÁLNÍ ŽIVOT
To je on.
Ahoj.
Odcházím, dobře?
Hej, proč jsi šel dnes tak brzo?
Dnes jsi odešel už v sedm ráno.
Jen jsi se vrátil a už odcházíš?
Musím si jít pro poznámky.
No tak, posaď se a sněz něco.
Vypadáš strašně.
No, nic mi není.
V tvém věku potřebuješ jíst.
Na škole je vše v pořádku?
Ano, dostal jsem stipendium.
Skvělé, gratuluji!
To jsou novinky. Kdy ses to dozvěděl?
Před pár dny.
Něco ti řeknu,
je v depresi.
To stipendium mohl zmínit.
Jak teď mám pracovat, když vím, že je Pol nemocný?
Před pár dny jsem ti řekla jak.
A chápu, čeho se bojíš,
ale upřímně, mám toho dost.
Co mám dělat?
Možná potřebuje čas na vysvětlení?
Ne, ty potřebuješ čas na pochopení.
Když víme o údajných vztazích
Michaela Jacksona s nezletilými,
měli bychom poslouchat jeho písně?
- Ne. - Ne.
Tak uvidíme, zvedněte ruce.
Zapalte své pochodně proti Michaelovi,
do ulic, zapalte ten mýtus.
Michael. Ano, nebo Ne?
Tak se podívejme. Vy s tou rukou vysoko,
proč nemám dělat moonwalk,
když vysávám?
Dobře.
Byl to mravně zkažený člověk.
Pokaždé, když posloucháte jeho hudbu na Spotify,
tak jej podporujete. A jeho potomci vydělávají peníze.
- Hezky řečeno. - Dobře!
Takže si myslíte, že je fér soudit něčí práci
skrze jejich osobní život?
Ano.
- Ne. - Počkat.
Umělecké dílo
existuje mimo umělce.
To je pravda. Je přehnané zakázat umění,
protože umělec se nechová příkladně.
Historie je plná nedokonalých géniů.
Jen si vzpomeňte…
Caravaggio. Někoho zabil.
Co s jeho malbami? Měli bychom je zničit?
- Ano, nebo ne? - Ne…
Aha, teď už ne.
Schvalujeme tím vraždu?
Ne.
Musíme oddělit práci od umělce.
Co kdyby Michael obtěžoval tvého
syna, oddělil bys je?
Ano, protože spravedlnost je oddělená
od faktů. Uhořeli bychom všichni.
Takže pedofil vydělávající na svém umění je v pořádku?
Musí být souzen a zaplatit.
Souhlasím s tebou.
Suďme lidi za jejich činy
a nechme umění být.
Ať jdou všichni s lekcemi o morálce do háje.
A teď je naštvaný.
Jistěže jsem naštvaný, Biele!
Mobil, co používáš, pravděpodobně vyrobily
vykořisťované děti v Číně.
Stejné je to se šaty,
vyrábí je v Thajsku nebo
Kambodži za almužnu a
porušují lidská práva.
Ale kdo je ochoten přestat tyto značky kupovat?
No, nikdo. Všechno je zkažené.
Nikdo nemá čisté ruce.
Moje babička.
Co ty víš, Oti?
Co když pro zábavu kamenuje králíčky?
To je ujeté!
Co se děje?
Hledal jsem tě.
Dneska pracuješ?
Ne.
Pojď do Empordy.
Co? Proč do Empordy?
Navštívit mé rodiče, vracím se zítra.
Vážně?
Rodiče? Sotva se známe…
Ale…
Nevím, jestli je to vhodné.
Jaký je přirozený řád?
Nechodíme spolu.
- Nebo ano? - Ne.
Chci aby poznali Luckyho, přidáš se?
Nevadí, řeknu Luckymu, že ho nemáš rád.
Jdu za děkanem kvůli debatě.
Aha.
Budeme zítra zpátky?
Ano.
Jsou tam postele, neboj.
O to nejde. Nevím, jestli
- je to normální. - Normální?
Záleží. Co je „normální“?
Alfonso…
Chtěla jsem si tady číst.
Za chvíli budu hotov.
Cítíte se lépe?
Ano. Bylo to jen ten večer.
Co jste to dělal?
Natřepával polštáře, aby na nich nebyly důlky.
Promáčkliny mého pozadí.
Pozadí všech, madam.
Natřepané polštáře jsou pěkné,
když přijdou hosté.
O hosty se nestarejte. Jsou tu naléhavější problémy.
Dobře.
Vyžehlím, je tam nějaké prádlo.
Ne, řekla jsem Herminii, ať to udělá.
Od teď žehlí ona.
Pardon,
ale žehlení bylo mé, řekla jste to hned první den.
Co je špatného na tom,
že se nedostanete do žehlícího pokoje?
Ujasněme si to.
Jde vám o ten oblek.
Očividně.
Neměl jsem v úmyslu ho ukrást.
Dobře. Hrál jste si na oblékání?
- No tak, rychle. Potřebuji to tu. - Ale madam…
Rychle, prosím!
Být Katalánka,
volila bych pro nezávislost.
Je to složité. Cizinci by to nepochopili.
Jo, já vím.
Ve Státech je to stejné.
Všichni si myslí, že jsme šílení.
Vážně?
Neuvědomujete si, že na starém kontinentu
potřebují všichni terapii.
Nech toho, Arni. Nebudu mít orgasmus.
Jistě. Chceš to zkusit?
Můžeme to zkusit.
Ne. Mimo to, není v pořádku spát se spolubydlícím.
Možná ne v Americe.
Na starém kontinentu…
Arni, prosím…
Jaká škoda.
Taky mám…
chlupy na břiše.
Jak to, že Pol nepřijde?
Přišlo něco neplánovaného.
Jak drzé!
Ale nebojte, pamatuji si, o čem jsme mluvili.
Jistě! Teď víte, jací jsou v Geroně!
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Dobře, předpokládám, že vysvětlíte, co jste plánovali
na debatu trochu lépe, že?
No, to jistě.
Máme spoustu nápadů.
Připomíná mi mě,
vždycky jsem měl pro profesory nové nápady.
Podívejte, pokud tu debatu nakonec uskutečníte,
měla by být velmi… dynamická.
Nechceme si udělat ostudu.
Debata bude dobrá, neboj se.
O tom nepochybuji, Octavi.
Ale měl jsem skvělého učitele,
který mi jednou něco řekl.
Pro úspěch potřebujete tři věci: talent,
zodpovědnost, a…
Snahu?
Snahu.
Přesně tak.
No tak.
Podívej!
Líbí se ti tu?
Tady.
Díky.
Tedy, to je ale dům.
Haló?
Pojď.
Nikdo tu není?
Sakra, nech toho!
Tady je máme.
- Ahoj. - Kruci! Táto!
- Nechci na slunce. - Bude ti zima!
Nech ho být.
Dobře, zůstaň si tady.
Dědo, zůstaň ve stínu.
To víš, že zůstanu!
- To je pes? - Pojď. Tohle je Lucky.
- Konečně ho mám. - Hezký!
Pokud vydrží.
- Mami… - Tak roztomilý!
Myslela mě.
To je Pol.
Mariona, matka, Valentí, děda.
- Zdravím, rád vás poznávám. - Pojď, pomůžeš mi.
Ty jsi chtěl přijít.
Běž navštívit svého otce.
- Tady, dědo. - Ano.
Zůstaň.
Pojď sem, krasavče. Ty jsi ale roztomilý.
Bach nikdy neomrzí.
Bach není jako dnešní hudba,
nenudí tě, když ji posloucháš.
- Slyšel jsem hlasy. - Ano.
Dovedl jsem psa a kamaráda.
Tak brzy?
Ano, tak brzy.
Obřad je zítra.
Práci jsem nevynechal, když to chceš vědět.
Začal jsem v 6 ráno, abych to stihl.
V šest jsem snídával,
když jsem trávil noci prací ve studiu.
Dobře, vždycky jsi dělal víc.
Tvá matka mi řekla abych byl v klidu,
ale nemůžu.
Nemáš mě rád.
Ty máš tedy kuráž!
Chceš, abych byl tebou? Nemůžu.
Jsi příliš dobrý. Nemám na tebe.
Kdybys měl svou práci rád…
Nemusíš se chovat hezky ke mě.
Budeš hodný na mého přítele?
Další?
Ano, musí to být hluboké, aby kořenový bal zapadl.
Jistě.
Axel vás musí mít rád,
když vás pozval na pohřeb.
Pardon?
On vám to neřekl?
- Kdo umřel? - Mé matce by bylo zítra 90.
Koupili jsme jí strom.
Ambroň, má v zimě červené listy.
To je hezké.
- Byl to Danielův nápad. - Danielův?
Ano, Alexův bývalý přítel.
No tak, ještě trochu hlouběji.
Pole!
Co?
Pojď!
Běžte, já to dodělám.
Axeli, přijďte brzo! Zastaví se Nando a Celie!
Dobře!
Tady, vezmi si tohle.
Neřekl jsi mi o tvé babičce.
Ano.
Myslel jsem, že bys nešel.
Chtěl jsi abych šel, co?
Líbí se mi, že jsi tu.
A Daniel?
- Sakra! Moje matka, že? - Jo.
- Můj bývalý. - Chápu.
- Máš nějakého? - Ne.
- Neměl jsem čas. - Aha, říkáš, že jsem starý?
Takže teď jsem starý, děkuji!
- No tak. - Asi ano!
Nechceš být?
- Pokračuj. - Můžeme toho nechat.
Já chci jít! Lucky, zůstaň tady,
Jdu pryč s tvým páníčkem!
Jedeme!
Proč jsi v Barceloně?
Tady žít nemůžu.
Já žiji s otcem.
Dej tomu pár let.
Jsi v pořádku?
V moři jsem neplaval strašně dlouho!
Ne…
Vážně, člověče?
Je strašná zima!
Počkej.
Líbí se ti mé tělo?
Hodně posiluji.
Nevypadám nemocný.
Pole!
Jsi v pořádku?
Mám HIV.
Kdo ví, proč ti to říkám.
Možná protože tě mám rád a musíš to vědět.
Teď to chápeš.
Nic jsem neřekl.
Nechápu, jak se mi to stalo.
Líbí se ti mé tělo? Viděl jsem, jak se na mě díváš.
Přál bych si ho nemít.
Chtěl bych od sebe utéct,
vyměnit ho, protože má HIV.
Starám se o něj, jím zdravě,
posiluji, doktoři říkají, že je vše dobré,
ale musím si zvyknout na normální život.
A nikomu to nedokážu říct.
Pokud řeknu, nejsem normální.
Jsem unavený z toho, učit se věcem horší cestou.
Nemůžu si vzpomenout na mámu.
Přišel jsem o tolik lidí. Pak přišlo tohle,
„Do háje, Pole, i ty?“
Ale vypadá to, že se s tím dá žít.
Vyspím se s někým, musí to vědět.
Chtěl jsem to udělat, co jsme vyzvedli Luckyho.
Víš…
Chrti jsou zasmušilí,
ale naučí se být šťastní. Možná jsi jedním z nich.
Možná jsem.
Budu před rodinou diskrétní.
Jen mému otci neříkej,
že nesnášíš vážnou hudbu.
Co to děláte?
No, uklízím, madam. Nevidíte?
Říkala jsem, ať sem nechodíte.
Vím, co jste říkala.
Jelikož mě tady nechcete,
protože jsem zloděj, otírám otisky.
Možná radši zavoláte policii,
ať mám průšvih.
Děsíte mě!
To není hezké. Je to ošklivé a ofenzivní.
Mám problémy,
které jsou docela veliké,
tak klidně přidám policejní protokol.
Nebudu vás hlásit!
Vím, že jsem vás urazil,
protože to byl váš…
oblek vašeho muže, ať odpočívá v pokoji.
Jen jsem otevřel skříň a našel schovaný poklad.
Ale neužil jsem si ho,
kalhoty byly příliš těsné.
Dost, Alfonso, dost.
- Je to v pořádku. - Podívejte…
Mám pocit,
že jste mě tady nechtěla od prvního dne.
Nežádal jsem o práci, Rai mi ji nabídl.
Jestli se vedle mě necítíte příjemně,
sbalím si věci a půjdu.
To je nesmysl.
Běžte do sklepa a vyčistěte vlhké skvrny,
už jsou tam dlouho.
Uvidíme se zítra.
Marío…
Ano? Pověz.
Dobře, jen…
Jsem ráda, že spolu po
tom u nás mluvíme.
- Ty si to pamatuješ? - Ano, nevím, co říct.
Hloupost. Kašli na to.
Tak…
- Jsi v pořádku? - Ano.
Změnila jsem sponzora.
Uvidíme se.
Ahoj.
Na zdraví!
Došli jim sklínky nebo co?
Veřejná univerzita. Soukromé jsou jiné.
Líbí se mi, když jsi nezbedný.
Ne, je to snobárna.
Snažím se budovat lepší svět.
Zkouška z Kulturní historie je za dva dny.
- Utvořme studijní skupinu. - Ano, dobře!
Nebudeš podvádět?
Myslím to vážně, musím se učit a projít.
S podváděním s telefonem je konec.
Rozhodla jsem se tvrdě studovat.
- Skvělé, Oti. - Sokratovská metoda ti nesedí.
Neškádli mě, jsem nejistá.
A jaká je metoda Oti?
Sofistická metoda. Opisování,
bez výčitek.
Když hraješ fér, vyběhnou s tebou.
Svět je stvořen pro lumpy.
Měl by ses zúčastnit debaty.
Jdu si pro sklenku, doufám, že mi nedají plastovou.
Ten kluk je tak zahořklý, vypadá jak Batman.
- Miluji dřevěné podlahy. - Já také.
Původní.
Možná, ale potřebuje vyleštit.
Nech toho, mami!
Lauro, toto není důvod, proč si ho nepronajmeme.
Ale proto, že ta koupelna patří do osmdesátek.
Upřímně, 1 200 euro je zlodějna.
Jsme v Barceloně.
Ani kdyby to byla Dubai.
Platil byste to za 70 ošklivých metrů?
Co?
Pozdravujte ode mě majitele. Jdeme.
- Ahoj. - Glorie, zlato. Co se děje?
- Jak se máš? - Dobře. Jak to jde?
Dobře, mám pohotovost, ale víš, že mám ráda akci.
- To je Alfonso. - Zdravím.
- No, já odcházím. - Cože? Ty nejdeš, Glorie?
Ne. Pojďte se mnou, Alfonso.
- Kouříte? - Ne.
Sestřička, co kouří. Ne že mě prásknete!
Tak, Alfonso, Gloria mi řekla, že váš syn má HIV.
No, vím, že to zní hrozně.
- Chcete vědět, jestli umře? - Když to řeknete takhle…
Víte, kolik pacientů s HIV
tady léčíme?
Více jak 3 000.
Jsou hospitalizovaní?
Ne. Žijí své životy.
Někteří z nich jsou jistě šťastnější než jiní.
Váš syn si prý vede dobře.
Ano, je optimista. Ale má to…
Má, ale jak jsem řekla,
může s tím žít.
Vím, ale…
Ale nic, Alfonso.
Nevnímejte ho jako nemocného.
Počkat, Celie,
úplně ti nerozumím.
Máte problém s Mozartem?
Já? Ne, byl to génius.
Chci víno.
Ne, tati, nedostaneš víno.
Dokonalost není emoční. Nejde skrz.
Mluvíme tady o plenkách?
Nemyslíte, že jeho Requiem je emotivní?
- Nezahrávejte si s Mozartem… - Jen si povídáme.
Necháš nás?
Můžeme si promluvit?
Ano, Bach je nedotknutelný.
- Ticho. - Mám žízeň!
A ne na vodu.
Requiem je emotivní,
máte pravdu, ale…
Kouzelná flétna
je prostě…zábava.
Páni! Slyšeli jste to? „Zábava!“
Právě jsi jednu z nejlepších oper popsala
jako „zábavu“.
Jsi na drogách nebo co?
Vy mě chápete, že, Aniole?
Jmenuje se Pol.
Budu mu říkat Aniol.
- Dobře. - Máte rád vážnou hudbu?
Viď, že miluješ chaconne.
Nezahrávej si s chaconne!
Joaquime, přestaň.
Chci umřít.
- Nevtipkujte o chaconne. - Dost.
Tati, přestaň říkat, že chceš umřít.
Ale ty neposloucháš!
Pol studuje filozofii.
Och, to se mi líbí.
- Líbí se mi to. - Ano, jistě, protože…
Aristoteles přichází.
Byl jednou filozof.
Nevymýšlím si, ano? A on předpověděl svou vlastní smrt.
Nevím, jak se jmenoval…
Z těch starých.
Ca… to…
Démokritos.
Ano, ten!
Dali jste tam omáčku?
Získal sis dědu.
- Ano, romesco. - Přijde zítra Daniel?
- Nebo se necítí dobře? - Ne. Nepřijde.
Tati, sněz něco.
Chci víno, plakat budu zítra.
Daniel se mi neozval.
Můžeš klidně plakat, tati.
Samozřejmě, proto to děláme, abychom oplakali babičku.
- Axeli. - Co? Ať se napije.
Je smutný kvůli babičce!
- Jsi dost starý, dědo. - Jsem starý jako čas.
Kdy tvoje babička umřela?
Před osmi lety.
Vážně?
Děda má její popel.
Sakra!
- Vážně? - Ano.
- Blázníš! - Ano, to je má babička.
Člověče!
Zatraceně!
Takže sem si vodíš všechny kluky?
Ne, sem si nevodím kluky.
Chodil jsem sem se svým bývalým.
S tím, co není v pohodě?
Má deprese, ano.
Mluvili o tvém bývalém.
Nechci o tom mluvit
Jak dlouho jste byli spolu?
Nemusíme spolu spát… Žádný spěch.
Jo.
Já vím.
Jsi…čístý?
Necháš se otestovat?
Jsem čistý.
Říkal, že bude spát
u rodičů kamaráda.
Vezme si své prášky?
Určitě.
Zítra musíme nakoupit, lednice je prázdná.
Zajdu, neboj.
Dobrou noc.
Mladí lidé by měli…
být informování o sexu
a prevenci nemocí.
Kde byl tehdy Pol?
Co dělal? Kde to chytl?
- Obřad byl hezký, že? - Ano.
Nechtěl jsi házet hlínu.
No, to je v pořádku.
To proto, že to byl Danielův nápad?
Co chceš vědět?
Je normální, že se ptám.
Zdá se, že ho měli rádi.
Já ne.
- Kolik let jste byli spolu? - Sedm.
Žili jste spolu?
Ano, pak propadl depresím a já odešel.
Chceš, abych se cítil špatně?
Hele, jdu na to pomalu. Nech toho.
Mám ti poděkovat, že jsi skvělý?
Díky, Axeli. Tolik mě podporuješ.
Ne každý by to dělal. Já ano.
To je pravda.
Ale teď jsi řekl…
- Jsi hrozně přecitlivělý, Pole. - Ano, vím.
Jsi už unavený a máš dost nemocných?
Cože? Teď budeš hrát oběť?
Nechápeš, jak na mě působí, co jsi udělal?
Měl jsi kluka,
život, onemocněl a opustil jsi ho?
Nikdy jste spolu nežili.
Nemluv o něčem, o čem nic nevíš.
Je mi to fuk, Axeli.
Je mi s tebou dobře, ale nemá to cenu.
Najdi si někoho jiného.
Bude to snadné, jsi sexy.
Najdeš někoho, kdo ti vykouří
a můžeš souložit.
O mně se neboj, budu souložit.
Dobře.
Tak jo, chlapče.
Zavezu tě do školy, máš práci.
Vážně?
Zase závrať?
Myslela jsem, že umírám.
Je to hrozný pocit.
Není divu! Běž k doktorovi, ať
tě prohlédne.
Jdi na operaci a zapomeň na to.
Ne, to se nedá léčit.
Děje se to občas. Naposled to bylo před rokem.
Alfonso šel naštěstí do lékárny
a donesl mi nějaké léky.
A tvé pojištění?
Holka, jsi krytá,
- přichází pan doktor. - Alfonso se o mě postaral.
No, rozumím.
Když jsi sama,
je lepší někdo, koho znáš,
než nějaký doktor.
Tento muž není doktor.
Když jsi sama…
Líbí se ti říkat mi, že jsem sama!
Ale to ty chodíš sem,
protože se cítíš sama.
Dovol, je mi s Ferranem dobře.
Och, vážně? Byl s tebou Ferran přes noc
v nemocnici, když tě operovali?
Jak se má tvá sestra?
Přestali jste spolu po tom dědictví mluvit.
Necítíš se proto sama?
Ne, prostě jen nevěříte Alfonsovi.
No, něco vám řeknu,
Alfonso je lepší člověk.
Descartes mluví o vosku.
Jeho velikost, barva a vůně
jsou jeho určující kvality.
Když ale přiblížíte vosk k ohni,
všechny tyto kvality zmizí.
Zůstane stejný vosk?
Pokud definujeme vosk velikostí,
vůní a barvou, změnil se.
Ale když ho definujeme voskem samým,
tedy hmotou, je ve skutečnosti stejný.
Descartes říká, že jenom vědomostmi
dokážeme zachytit podstatu věcí.
Naše smysly nás klamou.
Jaká obsese zavrženíhodnými smysly.
Na smyslech je něco morálního až náboženského.
Jako kdyby všechny smysly, čeho se dotknete, maso…
Přinášeli rozkoš, znamenaly hřích.
- Uvidíme se později. - Ahoj.
Takže už jsi klidný?
Klidný? Prosím, Pole!
Dobře, ano, přehnal jsem to.
Procházím…
něčím dobrým i špatným zároveň.
Jsem na vysoké.
Bylo těžké se sem dostat, dodělám ji a
zaměřím se na jednu věc.
Já tam nejsem, ve tvých plánech.
Zní to strašně.
Jak chceš.
Měl bys vědět, že budu tvůj
nedokončený úkol.
Tvá dcera čeká.
Och, ona už je tady?
Ano, říkala, že jí máš plné zuby.
To řekla?
Ano, říkala, že ti dává zabrat s tím hledáním bytu.
Bojí se žít sama.
No tak, usměj se.
Už nejsou banány! Dej si marshmallow.
Díky.
Tak, připravena?
Já vážně nevím.
Takže pochybuješ?
No, nabídli mi magisterský titul.
- Och. - No…
Nemůžou vědět, že jsi v odborech.
Jedna věc je vstoupit do odborů.
A druhá plánovat stávku.
Na to je asi pozdě, Silvie.
No, nevím, rozmyslím si to.
Tak já jdu.
Jak dlouho mám ještě kupovat cukroví
pro Bolañovou?
Chutná jí? - Miluje je.
Myslím, že ji uklidňuje.
Ať ho má hodně!
A díky za laskavost.
Střílej!
No tak!
Zapomeň na toho profesora, co podvádí.
Jen mě to štve.
Miluji tvou španělskou omeletu, Biele.
Díky.
Víš, že máš hezké oči?
Och, vážně?
Hezké. A ty jsi taky hezká.
Pamatuješ na ten mikrofon na večírku?
Nepřipomínej mi to. Ta ostuda!
- Líbilo se mi to! - Ne! Stačí!
Nechte toho!
Jé, máš tam chlupy!
Ano.
- Ano! - Ano?
Ano.
Och, ano!
Co je?
- Biel je tvůj spolubydlící. - Zmlkni!
Och, ano.
Chce se mi z vás brečet.
Obklopen lidmi, co potřebují stipendium.
Miluji, když si zahráváš s chudými.
Vidíš jejich obličeje?
Jsou zasmušilí, tváře se jim potí,
cpou se čokoládou z automatů.
Líbí se vám tady studovat?
Co to říkáš?
Tak tomu říkám pivo!
- Je to hezké. - Skvělé, Rai!
Odsud se mi Barcelona líbí.
Můžeme se tu učit, kolik chcete.
Přemýšlím, že se přidám do debaty o lásce.
O lásce říkáš.
Já? Pro svého psa jsem neplakal.
Jsem materiální bytost, Oti, Jsem bezcitný.
Je láska vrozená nebo se jí učíme?
Rodíme se se schopností milovat.
Mě moc nenaučili.
Láska je
obětování,
závislost, překonávání překážek,
nedostatek svobody,
zklamávání ostatních.
Můžu použít, co říkáš?
- Řeknu, že je to tvoje. - Neříkej to!
Jako Octavi. My všichni.
Poslechni Raie. Kraď, podváděj.
Bav se. Život je dost divný a tvrdý.
Utrpení z touhy po tom, co nemáš a chceš.
To musíš ukrást.
Ano, to použiji.
To ani není moje.
Znamená to, že máme být tak šťastní, jak je možné,
a že si máme užívat tyhle chvíle,
ale realita je jiná.
Život je složitější, než dodělání školy.