- Bon dia. - No, de bo res. Dolent.
Si et dic Vidal, què em dius?
- Torracollons. - Bingo!
El debat.
Què li passa ara? No vol que el fem?
Va escampant merda per la facultat dient que al paranimf no s'hi fa el banquet.
- Que bé. - Vol fotre el rector a la seva guerra.
Què fem? Busquem un altre lloc o anul·lem el debat?
- L'haurem de fer entrar en raó. - Doncs parla amb ell.
Jo? No penso tornar a discutir amb aquell con de trànsit.
- Hola, bon dia. - Bon dia.
Volia preguntar-li si al final podrem fer el debat al paranimf.
Encara esteu amb això?
Sé que tot són bones intencions, però has vist la bastida?
N'hi ha per setmanes.
- El rector ho donava per fet. - Té un problema de càlcul lògic.
Si el paranimf no està acabat, no s'hi pot fer res allà dins.
Fes-l'hi entendre a la María Bolaño.
A la reunió ens va donar l' OK i després es despenja.
Jo soc el degà i un degà no es despenja mai.
Puc continuar? Sí?
CREMAR EL LLIBRE
Escolteu-me un moment, nois. Calleu un moment, sisplau.
Nois! Resumint… Un moment. Calleu un moment.
El degà no col·labora. S'havia compromès i ara passa.
- Parleu amb el rector, que mana. - El Vidal no el suporta.
- Si hi parlem, estem acabats. - Serà pitjor.
Que ho arregli la Bolaño.
Ella no farà res.
Per què no fem alguna cosa? Se'ns ha d'acudir alguna cosa.
- Intentem que el Vidal no s'enfadi. - No vull que em suspengui. És un cabró.
Per què li teniu tanta por al Vidal?
Que ningú es presenti a classe per protestar.
- El deixem plantat i que el fotin! - Molt bé, Oti.
- No ho veig. - Va, votem.
Qui s'apunta a fer campana?
Wittgenstein sosté que el llenguatge és el límit del món.
El llenguatge que utilitzem té sentit si reuneix
certes condicions lògiques,
però el llenguatge és imperfecte:
permet afirmacions contra aquestes condicions.
Algú em sabria posar un exemple d'aquestes afirmacions?
Ningú?
Biel, tu tampoc?
El nyu és un bonic animal.
No podem dir si és veritat o mentida que el nyu és un bonic animal.
En definitiva, és una afirmació que no diu res.
Sobre aquestes afirmacions que no diuen res, el tractat és molt clar:
del que no podem parlar, millor callar.
T'ho ha dit a tu?
Un americà, sisplau.
L'altre dia em vaig trobar la teva Laura per aquí.
Sí, em va venir a buscar.
- Ja li has llogat el pis? - Què va!
Perquè es posi en un forat…
No sabeu com de bé viuen els lampistes de Girona!
Dissabte passat el meu sogre queda amb un lampista a la masia a les 11.
Total, les 11, les 12, la una…
I no es presenta! L'endemà li truca i diu:
"Ahir no vaig venir perquè em vaig casar".
- La mare que el va parir! - Saps què, María?
- M'està començant a caure malament. - Te m'estàs bolañitzant?
Ara em prendria una copeta, sí.
Fes com jo: pren-te una copeta imaginària.
És whisky del bo.
Tant de bo no me n'hagués recordat jo que m'havia de casar.
Llavors, amb l'Axel res de res?
- Hi ha més relació entre l'Arnau i tu.
No em queixo, perquè una vegada em vaig colar a una classe de Mates.
Però passes de l'Axel?
Saber que va plantar el seu ex perquè no estava bé de salut no em calma.
- No, però no saps els matisos. - Quins matisos?
Sabem com evolucionaré jo? El metge diu que estic bé, però…
No creguis que no em frustra, m'agrada l'Axel.
- Et perds tenir una relació xula amb ell. - També em perdo fracassar.
I em perdo patir.
- L'Axel sap els problemes del debat? - No ho crec.
Si anés ràpid, ens asseguraríem el paranimf i el Vidal no s'hi negaria.
No el pressionaré perquè acabi el paranimf a temps.
- No, esclar. - M'agradaria fer les coses com abans.
Sense plantejar-me res, sense…
Sense por.
De veritat?
Als 14 anys ja et vas posar a treballar? Per què?
Doncs per necessitat.
El meu pare em va ficar en una fàbrica de vidre.
- A tu ni amb 34 et veig treballant. - Potser et sorprenc.
Recordo un dilluns a les quatre de la matinada.
Me'n vaig anar amb la roba de diumenge perquè tenia l'altra mullada.
Al taller em va saltar un tros de vidre roent i em vaig quedar sense pantalons.
Quan vaig arribar a casa, el meu pare em va fotre dues hòsties per cremar-los.
Que bèstia!
Sí, ja ho pot dir.
Era un bèstia.
Jo, en canvi, mai li he posat la mà al damunt al meu Pol.
Estic convençut que tot li anirà bé.
La meva dona i jo devíem fer alguna cosa bé.
Vaig estar sol molt temps després que morís la meva dona.
- Hola. - Bona nit. He quedat amb la Victòria.
Endavant, endavant.
Senyora Victòria.
- Hola, Fabio. - Vicky.
- Estàs guapíssima. - Gràcies.
No tenia cap intenció de robar el rellotge de la senyora Victòria.
- Em pots esperar al cotxe, sisplau? - Sí, esclar.
- Aquest és el Rai de sempre. - I tu passant pàgina.
Desitja'm sort.
Ivet! Què tal?
Tampoc ha passat tant de temps! Escolta, què fas aquesta nit?
Sortiu tots? Sí, perfecte!
- Víctor! - Hola.
La meva germana m'espera al cotxe i m'ha recomanat que li expliqui tot.
- Fil per randa. - Fil per randa què?
- Que ja n'estic fart, de vostè. - Doncs mira que bé.
La Laura i jo treballem, fem la compra, cuinem,
sabem encendre i apagar la vitroceràmica.
Vostè és perfecta? Es nota que no confia en nosaltres.
Es pensa que no estem preparats per solucionar problemes,
però volem viure junts.
I res més. Bona nit!
- Dos gintònics. - Dos més i una cervesa, guapo.
Ara mateix.
- Què tal, profe? - Hola, alumne. Hi és el xèrif?
A la seva taula. Vaig parlar amb el Vidal.
- I? Merda? - Merda.
Que no farem el debat, que estudiem i que ens deixem de bestieses.
Vinga, porta'm una aigua amb moltíssima llimona.
- El datàfon, sisplau. - Sí!
- Escolta, i l'Ángel? S'està penjant. - L'han despatxat.
- Com? - El Dino.
- Digues. - Una cervesa.
No em sento còmoda aquí. No sé per què he vingut.
Escolta, no comencis a dir que marxes.
- Ets aquí perquè t'agrado. - Sí, em moro per envellir amb tu.
- No et mors per veure'm actuar? - Actua millor que tu la noia aquesta.
Tu també ho has notat?
Aquí tens, María.
- Dino, podem parlar? - Ja estàs parlant.
Diuen que has despatxat l'Ángel. Volia saber per què.
T'he de donar explicacions?
No, però t'equivoques. És bona persona, em va ajudar molt i té el bar controlat.
Tan controlat que es folla els clients al lavabo.
El Kevin està sol a la barra?
Doncs ves a fer-li companyia.
Em jugo un braç que tu has follat en més lavabos que aquell noi.
Bravo!
- Raimón! - Ivet!
- Estàs superguapo! - Tu sí que estàs guapíssima!
- Què expliques? - Vas desaparèixer, ni al golf et veiem!
- Vaig canviar d'estil de vida. - Vine. Estem tots al privé.
- Puta mare! - No he avisat. Vull sorprendre'ls.
- No fotis, Ivet! - No em fallis, que m'has trucat tu!
Collons. Així de cop…
Hòstia!
Rai Casamiquela, la mare que et va parir!
- Què tal? - El que es va esfumar d'ESADE.
- D'un dia per l'altre. Fernando! - Tio, com estàs?
- Què tal, Sonia? - Bé!
Què t'expliques, filòsof?
Quan vaig saber que eres a Filosofia, m'hauria volat el cap, tio.
Si Aristòtil i Plató ja no són ningú. Com et poses en aquest merder?
- No està tan malament. - Deu fer olor de porro.
- "No està tan malament", diu. - Un Ballans amb cola per a aquest.
- Que ens té el cor trencat. - Ballans amb cola!
El tio més cabró i divertit que he conegut a la vida!
- Recordo el teu majordom, el panchito. - Com es deia?
- El Henry! - Us en recordeu?
- Eres molt cabró amb el servei. - Sí.
Recordes quan vas untar la barana de merda de gos?
- Què va! Ho teniu gravat? - Tot.
- No, sort que no. - Ho arribem a gravar i seria piradíssim.
Ton pare es va cabrejar molt perquè li vas donar laxant al gos.
- Putades de campionat. - El gos es va intentar escapar mil cops.
- Per a ell, casa teva era com Auschwitz.
Com està el Cosmo?
- Quina il·lusió el Rai, no? - Tenia ganes que el veiéssiu.
- I el Ballans amb cola? On és? - Aquí el tens.
- Està exquisit. - Sí?
- Rècord? - Vinga, vinga, rècord!
- Com anàvem? - Set cubates en dues hores.
Tot teu, campió.
- Va. - Hòstia…
Jo vaig debutar en aquest escenari. Feia el meu número sola.
- Després van arribar les gelosies. - Ai…
I com li dic que no si és el cap?
No et preocupis, bonica. Aviat sabré el que és actuar sola.
- M'estàs dient vella? - No, marica.
T'estic dient motor de gasolina amb plom.
- No siguis puta. - Sí…
Tot el dia endollat a les pastilles.
Tu no tens un pastiller. Tens un bagul de la Piquer.
Perdona, bonica, no coneixes el glamur de la sida?
La sida va cantar amb Montserrat Caballé.
Mira com se'm posa la pell de gallina.
Els artistes tenim l'emoció a flor de pell.
A flor de pell.
Improvisem. No tenim guió perquè no se'n recorda.
Em vas deixar penjada quatre minuts. Quatre!
Quatre minuts a l'escenari és una eternitat.
I mentrestant ella flotava en el seu blanc,
com un núvol passatger a la deriva, esclar.
Va arribar el seu neuròleg.
Un neuròleg és el que necessiten alguns jovenets,
que s'estan tornant molt impertinents.
Sort que al final es fa justícia, no?
I els jovenets acaben com tots:
al museu del Caire.
Bravo!
Després d'allò de ton pare, el meu es va tancar dos dies a l'habitació.
Catatònic!
És que va ser molt fort.
- Ningú s'ho esperava. - Ja.
Ah, i l'Álvaro de Macroeconomia, ho saps?
- El profe? - La va dinyar.
- No fotis! - Fulminant.
El marica em va suspendre i, un any després, se'l menja un càncer.
- Molt fort. - A tu t'encantava, carinyo.
Doncs sí. Era bon profe.
Vosaltres dos esteu…?
- L'hi dius tu o l'hi dic jo? - L'hi dic jo.
Ens casem aquest estiu!
No ho sabia!
- Molt bé. - Li has enviat invitació?
T'arribarà aviat.
Felicitats.
Taxi, taxi!
El Toni es casa!
- El Toni es casa! - El Toni es casa!
Toca'm l'esquellot per desitjar-me sort en el matrimoni!
Llepa-li les tetes!
Vinga, no siguis tímid, llepa!
- Toni se casa!
Mira el molt marica com llepa!
Estampida!
Pallús!
El Toni es casa!
Hòstia! Mecàgon la puta!
Ja me n'anava, però les croquetes són molt bones.
Doncs són congelades.
- Jo me'n vaig. - Alto.
- Tu et quedes. - Nen, seu, que jugarem al trauma.
Trauma, trauma, trauma!
Què és això de trauma?
Una teràpia col·lectiva. Cadascú explica un petit trauma, però sense monòlegs.
Seus, noiet?
- Que segui, va. - Perquè tinc gana, eh.
Trauma número u.
Ui.
Tu.
Dos setmanes parlant amb un de Grindr i m'ha deixat tirat.
Pobre gossa!
Pobre gossa, no es casa, té lloc al Satanassa!
- Què coi ha sigut això? - El lema del local.
Seguim per a bingo…
Tu.
1971, 16 anyets. Vaig demanar que em diguessin Sara.
Em van tancar en una habitació, vaig aconseguir sortir,
li vaig robar 1000 pessetes al cabró de mon pare i vaig fugir a Barcelona.
Soc la precursora de l'Espanya buidada!
Et toca. María Bolaño! Et toca.
Jo m'ho invento, eh.
Doncs jo estic gelosa de ma filla perquè ella és feliç.
- Et toca. - El meu trauma es resumeix en això.
Apol·lo, ets marica?
- No. - Oh!
Això ja ho sabia jo.
Soc bisexual.
Em pensava que eres el mascle de la facultat.
Dino, t'agrada que un jovenet impertinent com jo treballi aquí, no?
Ui, ui, ui, què els ensenyes als alumnes?
A rebel·lar-se contra les autoritats incompetents.
Dona-li una altra oportunitat a l'Ángel.
M'ho pensaré, però et dic una cosa, Apol·lo:
a l'àlbum dels mariques, tu tindries el cromo número u.
Pobre gossa, no es casa, té lloc al Satanassa!
Ja pots mirar, que no tinc cap puto xavo, tio.
Unes vaques m'han robat la cartera.
Collons…
M'han fotut la jaqueta, la cartera, el rellotge…
- I les sabates? - Sí, també.
- Pots sortir a pagar al taxista? - Què t'ha passat, Rai?
Li has explicat al Fabio que vaig omplir de merda la barana?
Va, ves a dutxar-te. Ves.
Mama,
si ens sentim sols, no és perquè la casa sigui gran.
Collons, papa, quin ensurt!
No sabia si dormies.
Sí. Què passa?
Res, com que fa temps que no parlem…
- De què? - Jo què sé.
- Va bé aprofundir.
- Aprofundir… - No te'n riguis.
A mi em va anar molt bé explicar-te el meu embolic amb Hisenda.
- Gràcies a tu vaig trobar feina. - El Rai te la va oferir.
Sí, però tu em vas ajudar. Vas preguntar al súper i al pàrquing.
- El cabró del pàrquing no em va pagar. - No fotis.
Quan et vaig proposar de substitut…
Què? Es va riure de mi?
Et va… Bé, ens va insultar.
I tu què vas fer?
Res, me'n vaig anar.
Ben fet, millor no pensar-hi. Hi ha molts caps fills de puta.
Si t'expliqués el que jo vaig arribar a suportar…
- Hola. - Què?
No vull tirar la tovallola.
Vaig redactar aquesta carta per al rector i vull que la firmin tots.
Ah, bé.
Un as a la màniga.
Agafa un núvol.
Potser t'anima.
Amb tants traumes a l'esquena!
No vaig explicar cap trauma.
Això no vol dir que no en tinguis.
Esclar que sí.
Doncs no en vas explicar cap.
En tinc un amb el que restaura el paranimf.
Ah…
Aquell…
L'Axel.
Per això ve a les meves classes el cabró. Ho fa per tu!
- Li has acariciat els pectorals? - No!
No hi ha res.
Tinc un embolic mental de campionat.
Per això no hi haurà res.
Ja estic millor.
Ara sé un petit trauma teu.
Estem empatats.
Que ahir vaig explicar una cosa molt íntima de ma filla.
Això m'incomoda.
Soc la teva professora.
Harem de mantenir la distància entre professor i alumne.
Prefereixo mantenir-la entre professor i professor.
Aquesta frase…
Et recorda el teu professor d'institut.
Venint he recordat una frase que deia.
A veure, sorprèn-me.
Que les coses siguin d'una manera no vol dir que no es puguin canviar.
- Ei! Hola. - Home!
Com està el meu fumador preferit?
- Bé. Aquí currant, com sempre. - Ah…
T'ho pots prendre amb mola calma.
El famós debat del paranimf s'ha cancel·lat.
Ah, per què?
Ho van decidir ahir les altes esferes.
Es per què no l'hauré acabat?
No et donis tanta importància, Buonarroti.
Tot i que tenir-lo acabat ajudaria, no t'enganyaré.
Tampoc puc fer miracles.
Per això, que no et passi pel cap córrer.
La decisió l'ha provocat el mal rotllo que hi ha amb el Vidal i el rector.
És una llàstima. Al final qui ho paga? Els alumnes,
que ho organitzen amb tota la il·lusió.
Es posarien molt contents si el poguessin organitzar al teu paranimf.
He redactat una queixa per al rector.
- Bona idea! - L'hem de firmar tots.
- El debat s'ha de fer. - Aquí n'hi ha un de Mates que vindrà.
Ai, ai!
I, si no, ho fotem al bar.
- Esclar que sí! - Són espais de la universitat.
No ens els poden negar.
Perdó per la interrupció. Pol, gràcies, gràcies.
- El Dino em readmet. - Gràcies a tu tinc feina.
Allò era fàcil, això no. El món necessita més gent com tu.
- Vinga ja! - Sé que m'estic posant una mica veneçolà,
però ho dic de debò: Pol, tu fas que el món giri.
Si mai et crucifiquen, vull ser a la teva dreta.
Ai, l'amor…
- Vaig a parlar amb el rector. - What?
Sí, home! M'encanta! Boníssim!
Mira, mira!
Vine amb nosaltres.
The University of Barcelona is proud to present the project of…
Es pot saber què passa?
Perdoni, doctor Llorenç, podríem parlar un moment, sisplau?
Estic fent tractes amb la Universitat de Phoenix, Arizona.
Serà un moment.
The pupil's very impatient.
Ja pot ser important o jo mateix signaré la teva expulsió.
El degà no vol que fem el debat per inaugurar el paranimf.
- Sí que vol. - No vol. Vaig parlar-hi ahir.
En què quedem, el farem o no?
Es farà, sigui al paranimf o no.
Dependrà de si està acabat. Si no, es pot fer a l'aula magna.
- Ho dic jo, que soc el rector. - El degà no té clar qui mana.
L'hi hauria de recordar. Ens torpedina el projecte.
Ens fa sentir com si només vinguéssim a pagar i fer exàmens,
i això no dona prestigi a la universitat.
Parlaré amb ell. La propera vegada pots ser més discret?
I'm coming.
- Te n'explico una de bona dels lampistes? - M'importen una merda!
Qui mana aquí? Jo. El debat que preparen els de primer
es farà per la inauguració del paranimf.
No tornis a passar mai més per damunt d'aquest rector.
Per què m'has fet venir?
- Vull caure't bé, papa. - No em toquis els collons.
Em poses la xacona de Bach per fer-me la pilota?
Tenia 16 anys quan em vas portar a escoltar-la.
A L'Auditori.
Et vas quedar amb la boca oberta.
L'he escoltat milers de cops.
No m'ho havies dit mai.
T'ho dic ara.
Per què m'has fet venir?
Necessito que m'ajudis. He d'acabar abans del calendari.
Seran dues setmanes, potser menys.
I, de sobte, per què tanta pressa?
Ho faig per amor.
He treballat tota la vida per amor.
Sí, ja ho sé, per amor a la feina.
Jo per amor a en Pol. És amor igualment, no?
Sort que m'he fotut un bon plat de cigrons abans de venir.
- Què és? - Obre-la.
- Roba de nadó.
Era meva?
Sí.
La tenia guardada en aquesta capsa per quan te n'anessis a viure
amb un tros d'home i em fessis àvia.
El Víctor no és cap tros d'home.
I tampoc tenim pis.
Doncs jo crec que aquesta capsa cap a l'armari de l'última casa que vam veure.
- Però si no t'agradava. - Però a vosaltres sí.
He parlat amb l'agència. Hi podeu entrar a viure d'aquí un mes.
I després us poseu mans a l'obra per fer-me àvia.
No et fa por que els meus fills siguin com jo?
Jo vull que siguin com tu.
Què passa?
- Mama. - Què?
Tu vas començar a beure per culpa meva?
Laura…
però què dius?
Perquè soc com soc.
No em vulguis robar el protagonisme.
Tenia altres problemes molt abans de tenir-te a tu.
L'important és que ja no bec.
Segueixo mentint. Això que no m'ho prengui ningú.
Laureta.
Dona'm 101 nets,
que sempre he volgut ser la Cruella de Vil.
- Has tastat aquestes? - M'encanta!
- T'han quedat boníssimes. - No les he fet jo.
Les ha fet l'Amy.
El Biel m'ha ajudat.
Va, brindem pel meu cinc d'Història de la Cultura.
Brindem també pel Pol, que ha aconseguit salvar la lliga.
No, ha sigut entre tots.
Tu també hi participaràs, Rai.
Jo deixo la carrera.
- Què dius? - Que deixo Filo des de ja.
- Shut up! - No vindré més.
- Va, home, para ja. - Ho diu de debò.
Sí, ho dic de debò, sí.
Fa temps que em ronda pel cap i m'he decidit.
Però què faràs?
Potser me'n vaig a l'Índia a trobar-me a mi mateix, ni idea.
Vull que sapigueu que coneixe-us és el millor que m'ha passat a la vida.
Ja sabeu que soc un pijo de casa bona i ho tinc tot, però em faltàveu vosaltres.
Necessitava allunyar-me del meu món.
Ja no seré un nen ric insuportable, Pol.
Me n'alegro per tu. Et veig bé.
Es tracta de prendre decisions.
Et quedes a gust. T'ho recomano.
Passar pàgina.
No.
Cremar el llibre sencer.
- Tu ets el cap? - Sí.
Ei! Ei, fill de puta!
Tranquil, si no vinc a robar!
Ara em trec la cigala i pixo com un gosset
que porta deu dies tancat a casa.
Però què collons fots?
Mecàgon ta puta mare!
Fill de puta. Para!
Hòstia!
Puto porc.
Para! Hòstia!