‏NETFLIX מציגה
‏- סדרה מקורית של MOVISTAR -
‏בוקר טוב. ‏-לא. לא טוב. רע.
‏על מה אתה חושב כשאני מזכירה את וידאל?
‏קוץ בתחת? ‏-בדיוק. העימות.
‏מה הבעיה עכשיו? הוא לא רוצה שנעשה את זה?
‏הוא מפיץ את החרא שלו ברחבי האוניברסיטה
‏ואומר שהסימפוזיון ‏לא יכול להתקיים באולם האוכל.
‏למה שום דבר לא הולך חלק? ‏-ברור שהוא רוצה להרגיז את הרקטור.
‏יש להם מלחמה משלהם. ‏-מה נעשה עכשיו?
‏נחפש מקום אחר או שנבטל את העימות?
‏אנחנו צריכים לשכנע אותו. ‏-אז דברי איתו.
‏אני? אני לא אתווכח שוב עם התמרור הזה.
‏בוקר טוב. ‏-בוקר טוב.
‏סליחה, רציתי לשאול ‏אם נוכל לערוך את העימות באולם האוכל.
‏אל תתחיל שוב.
‏שמע, אני יודע שיש לכם כוונות טובות,
‏אבל הפיגומים יהיו שם עוד כמה שבועות.
‏הרקטור לקח את זה בחשבון.
‏לרקטור יש בעיה בתחשיב הלוגי.
‏אם אולם האוכל לא גמור,
‏אי אפשר להשתמש בו.
‏תבהיר את זה למריה בולאניו.
‏אתה אישרת את זה ועכשיו אתה יוצא מהתמונה?
‏אני הדיקן, והדיקן תמיד בתמונה.
‏אני יכול להמשיך עכשיו? כן?
‏- לשרוף את הספר -
‏חכו, תהיו בשקט.
‏חבר'ה, לסיכום… רק רגע.
‏תהיו בשקט. הדיקן לא יעזור לנו.
‏הוא הסכים בהתחלה ועכשיו הוא בחוץ. ‏-דבר עם הרקטור. הוא אחראי.
‏בדיוק בגלל זה וידאל לא אוהב את הרקטור. ‏הוא האחראי.
‏אם הוא יגלה, הלך עלינו.
‏זה יחמיר. ‏-אז דברו עם בולאניו,
‏שהיא תסדר את זה. ‏-בולאניו לא תעשה שום דבר.
‏אנחנו לא יכולים לעשות משהו?
‏אנחנו נסדר את זה, לא?
‏אסור לנו להרגיז את וידאל.
‏ברור, אני לא רוצה שיכשיל אותי.
‏הוא בן זונה. ‏-אני מסכים.
‏אבל למה אתם מפחדים כל כך מווידאל?
‏בואו נמחה, לא נבוא לשיעורים שלו.
‏נתנגד ונרגיז אותו. ‏-יפה אמרת, אוטי.
‏אני לא יודע.
‏בואו נצביע.
‏מי רוצה להבריז מהשיעור של וידאל?
‏ויטגנשטיין אמר שהשפה היא המגבלה של העולם.
‏השפה, כפי שאנו משתמשים בה, היא הגיונית ‏רק אם היא עונה על כמה תנאים לוגיים.
‏אבל שימו לב, השפה היא לא מושלמת
‏כי היא מאפשרת אמירות ‏שסותרות את התנאים האלה.
‏מישהו יכול לתת דוגמה לאמירה כזאת?
‏אף אחד?
‏ביאל, גם אתה לא?
‏הגנו הוא חיה יפה.
‏אנו לא יכולים לומר אם זה אמת או שקר.
‏"הגנו הוא חיה יפה".
‏בסופו של דבר האמירה הזאת חסרת תוכן.
‏לגבי סוג המשפטים הזה,
‏בטרקטט כתוב בפירוש:
‏עלינו לעבור בשתיקה על הדברים ‏שאנחנו לא מסוגלים לדבר עליהם.
‏זה היה בשבילך.
‏אמריקנו בבקשה.
‏נתקלתי כאן בלאורה שלך לפני כמה ימים.
‏כן, היא חיפשה אותי.
‏כבר שכרת לה דירה? ‏-ממש.
‏אני לא רוצה שתגור בחור.
‏אין לכם מושג כמו טוב חיים ‏אומני המנורות בז'ירונה.
‏מה קרה?
‏בשבת שעברה החתן שלי קבע להיפגש ‏עם אומן מנורות ב-11:00.
‏כבר 11:00, 12:00, 13:00,
‏והאיש לא מגיע.
‏למחרת הוא התקשר ואמר,
‏"לא הגעתי לפגישה כי התחתנתי".
‏אתה מאמין?
‏את יודעת משהו, מריה?
‏אני מתחילה לשנוא אותו.
‏את נהיית בולאניו-ית?
‏הייתי מוכנה לשתות משהו עכשיו, כן.
‏גם אני. קחי, שוט דמיוני.
‏זה ויסקי טוב.
‏לא, הלוואי שאני הייתי שוכח
‏שאני מתחתן.
‏אני מבין. ‏-אתה יודע למה אני מתכוון.
‏אז זה נגמר עם אקסל?
‏כמו הקשר בינך לארנאו.
‏אני לא יכולה להתלונן, ‏פעם התגנבתי לשיעור מתמטיקה.
‏ברצינות, זה נגמר עם אקסל?
‏הוא עזב את האקס שלו כי הוא לא היה בריא, ‏זה לא מבטיח בעיניי.
‏לא, אבל אתה לא יודע את כל הפרטים.
‏כל הפרטים? אילו פרטים?
‏איך אני יכול להתקדם? ‏הרופא אמר שאני בסדר אבל…
‏זה מתסכל. אני ממש מחבב את אקסל.
‏אתה דוחה מערכת יחסים נחמדה.
‏אני דוחה גם כישלון וסבל.
‏הוא יודע על הבעיה עם העימות?
‏אני חושב שלא.
‏אם הוא יסיים מהר את העבודה, ‏נוכל להשתמש באולם.
‏וידאל לא יוכל לסרב לנו.
‏אוטי, אני לא אלחץ על אקסל לסיים מהר.
‏לא, אני יודעת.
‏הייתי רוצה לעשות דברים כמו פעם. ‏בלי לשאול שאלות, בלי…
‏בלי פחד.
‏באמת התחלת לעבוד בגיל 14,
‏אלפונסו? למה?
‏טוב…
‏מהכרח.
‏אבא שלי השיג לי עבודה במפעל זכוכית.
‏אותך אני לא יכולה לדמיין עובד גם בגיל 34.
‏אולי אני אפתיע אותך.
‏אני זוכר שהייתי מתעורר ‏בימי שני בארבע בבוקר.
‏הלכתי לעבודה בבגדי יום ראשון שלי
‏כי שאר הבגדים עוד היו רטובים.
‏פעם במפעל עפה עליי חתיכת זכוכית אדומה מחום
‏והרסה לי את המכנסיים.
‏כשהגעתי הביתה
‏אבא שלי הכה אותי כי שרפתי את המכנסיים.
‏זה בהמי.
‏יפה אמרת.
‏הוא היה בהמי.
‏אבל אני אף פעם לא הכיתי את פול שלי.
‏אני משוכנע שהוא יגיע לגדולות.
‏אני מניח שאשתי ואני עושים עבודה טובה.
‏הייתי לבד הרבה זמן אחרי שאשתי נפטרה.
‏שלום. ‏-ערב טוב.
‏באתי לוויקטוריה.
‏תיכנס, בבקשה.
‏גברת ויקטוריה.
‏שלום, פאביו.
‏ויקי… את נראית מדהים.
‏תודה.
‏נשבע שלא התכוונתי לגנוב ‏את שעון הזהב שלך, גברת ויקטוריה.
‏אתה מוכן לחכות לי במכונית בבקשה? ‏-כן, כמובן.
‏זה ראי הישן והטוב.
‏וזו את, ממשיכה הלאה בחייך.
‏תאחל לי הצלחה.
‏איווט.
‏מה קורה?
‏לא באמת עבר הרבה זמן.
‏תגידי, מה את עושה הערב?
‏כולכם יוצאים?
‏כן, מעולה. כן.
‏ויקטור. ‏-שלום.
‏אחותי מחכה לי במכונית.
‏היא הציעה לי להגיד לך הכול מא' עד ת'.
‏מא' עד ת'? מה? ‏-שנמאס לי ממך.
‏כמה נחמד.
‏לאורה ואני עובדים, אנחנו הולכים לקניות, ‏אנחנו מבשלים.
‏אנחנו יודעים להדליק ולכבות את הכיריים.
‏את מושלמת או מה?
‏ברור שאת לא סומכת עלינו.
‏את חושבת שאנחנו לא מוכנים לפתור בעיות.
‏אבל אנחנו רוצים לחיות יחד.
‏עוד משהו?
‏לילה טוב.
‏בסדר, קווין, פעמיים ג'ין וטוניק.
‏עוד שניים ובירה אחת, מותק. ‏-בסדר.
‏מה נשמע, המורה? ‏-שלום, תלמיד.
‏השריף פה? ‏-כן, בשולחן שלו.
‏דיברתי עם וידאל, את יודעת? ‏-אה. ו…
‏חרא? ‏-חרא.
‏הוא אמר שלא נערוך את העימות, ‏שאנחנו צריכים ללמוד,
‏ולשכוח מהשטויות. ‏-אלוהים אדירים.
‏תביא לי מים עם הרבה לימון.
‏תביא את קורא הכרטיסים. ‏-בבקשה.
‏איפה אנחל? הוא הבריז?
‏פיטרו אותו.
‏מה?
‏-דינו.
‏בבקשה. ‏-בירה אחת בבקשה.
‏אני לא מרגישה בנוח כאן.
‏אני לא יודעת למה באתי.
‏אל תתחילי להגיד שאת הולכת.
‏את כאן כי את נהנית מחברתי.
‏אני מתה להזדקן לצדך.
‏את לא מתה לצפות במופע שלי?
‏הבחורה הזאת שרה טוב ממך. ‏-גם את שמת לב?
‏בבקשה, מריה.
‏דינו, אנחנו יכולים לדבר?
‏אנחנו כבר מדברים.
‏שמעתי שפיטרת את אנחל. אפשר לשאול למה?
‏נראה לך שאני חייב לך הסברים?
‏לא, אבל אני חושב שזו טעות. ‏הוא אדם נחמד, הוא עזר לי מאוד
‏והוא שולט בבר בצורה מושלמת.
‏הוא שולט טוב כל כך ‏שהוא מזיין לקוחות שלי בשירותים.
‏קווין לבד בבר?
‏אז לך תארח לו לחברה.
‏אני מוכנה להמר על הזרוע שלי ‏שזיינת יותר אנשים בשירותים
‏מהבחור שפיטרת.
‏בראבו.
‏את יפה כל כך. ‏-בראבו.
‏ראימון. ‏-היי, איווט.
‏איזה חתיך אתה.
‏את נראית מדהים. מה שלומך?
‏ילד, נעלמת. אתה כבר לא משחק גולף.
‏שיניתי קצת את אורח החיים.
‏בוא לחדר האחורי.
‏מגניב. ‏-לא סיפרתי להם,
‏אז זו הפתעה.
‏ברצינות, איווט?
‏בחייך, אתה התקשרת אליי.
‏חרא.
‏ראי קאסמיקלה, בן זונה.
‏האיש שברח מהאוניברסיטה הפרטית.
‏כן, ובפתאומיות. היי, פרננדו. ‏-מה נשמע, גבר?
‏מה שלומך, סוניה? ‏-בסדר.
‏ראימון. מה אתה מספר, פילוסוף?
‏ביום ששמעתי שנרשמת לפקולטה לפילוסופיה
‏כמעט הרגתי את עצמי, גבר.
‏אריסטו ופלאטו במראה האחורית.
‏איך נכנסת לזה, אחי? ‏-זה לא נורא כל כך.
‏טוב, בטח יש ירוק מדהים בקמפוס.
‏לא רע, הוא אומר.
‏ארתוריטו, ויסקי וקולה לבחור הזה.
‏הוא שבר לנו את הלב מזמן.
‏ויסקי וקולה, נכון?
‏הבן זונה הכי גדול והכי מצחיק שהכרתי בחיי.
‏סלבדור.
‏אני עדיין זוכר את אב הבית המקסיקני שלך. ‏-איך קוראים לו?
‏הוא…
‏הנרי. ‏-הנרי.
‏אתם זוכרים? ‏-היית זבל
‏לעובדים שלך. ‏-אני יודע.
‏זוכר את היום שבו מרחת את החרא של הכלב שלך
‏על מעקה המדרגות? ‏-אין מצב.
‏יש סרטון של זה? ‏-ברור.
‏לא. ‏-לא, אם היה סרטון,
‏הוא כבר היה ויראלי.
‏ואבא שלך התחרפן
‏כשגילה שנתת לכלב משלשל.
‏מתיחה אדירה.
‏הכלב הזה ניסה לברוח מהבית שלך 1,000 פעם, ‏מבחינתו הבית שלך היה אושוויץ.
‏מה שלום קוסמו?
‏איזה כיף לראות את ראי. ‏-ממש רציתי לפגוש אותו.
‏איפה הוויסקי קולה שלי? אני לא רואה את זה.
‏הנה, זה מעולה. ‏-כן?
‏הכול שלך. ‏-שיא?
‏איזה שיא? ‏-קדימה, שיא.
‏מה זה היה? ‏-שבעה משקאות בשעתיים.
‏לך על זה, גבר. ‏-קדימה.
‏זין. ‏-זין.
‏הופעת הבכורה שלי הייתה על הבמה הזאת.
‏הופעתי לבד.
‏ואז הגיעה הקנאה.
‏טוב…
‏איך אני יכולה לסרב אם הוא הבוס שלי?
‏אל תדאגי, מתוקה. ‏בקרוב תדעי איך זה להופיע לבד.
‏אתה קורא לי זקנה? ‏-לא, מתרומם.
‏אני קורא לך מנוע דיזל.
‏תראו מי מדברת.
‏אתה כל היום עם הכדורים שלך.
‏קופסת התרופות שלך ‏היא כמו התיק של מרי פופינס.
‏תסלחי לי, מותק, לא שמעת על הזוהר של איידס?
‏האיידס שר עם מונסראט קאבאייה.
‏בראבו.
‏תראו, יש לי צמרמורת.
‏לנו האומנים יש עור דק מאוד.
‏עור דק.
‏אנחנו מאלתרים. ‏היא תמיד שוכחת את השורות שלה.
‏ייבשת אותי על הבמה ארבע דקות.
‏ארבע דקות. על הבמה זה נצח.
‏בזמן שהיא ריחפה לה, לבושה לבן,
‏כמו ענן חולף ברוח, וכמובן…
‏היא ביקרה אצל הנוירולוג שלה.
‏נוירולוג זה בדיוק מה שצריכים כמה מהצעירים,
‏במיוחד החצופים שבהם.
‏אבל בסוף הצדק נעשה,
‏וגם הצעירים מזדקנים כמונו.
‏אחרי מה שקרה לאבא שלך,
‏אבא שלי לא יצא מהחדר יומיים. ‏הוא היה בהלם מוחלט.
‏זה היה קשה, אף אחד לא ציפה לזה.
‏כן. ‏-ואז אלברו,
‏ממקרו-כלכלה, אתה זוכר?
‏המרצה? ‏-הוא מת, אחי.
‏אין מצב. ‏-משום מקום.
‏המזדיין הזקן הכשיל אותי סתם ככה,
‏ושנה אחר כך, בום. הסרטן אכל אותו.
‏כמה נורא. ‏-את אהבת אותו, מותק.
‏כן, הוא היה מורה טוב.
‏רגע, אתם…
‏את תספרי לו או אני? ‏-לא, אני אספר לו.
‏אנחנו מתחתנים בקיץ.
‏וואו. לא ידעתי.
‏וואו. זה נהדר. ‏-שלחת את ההזמנה?
‏הוא יקבל אותה בקרוב.
‏מזל טוב.
‏מונית.
‏טוני מתחתן.
‏-טוני מתחתן.
‏תצלצל בפעמון שלי כדי לאחל לי הצלחה.
‏בסדר.
‏היי.
‏תמצוץ לו את הציצי.
‏קדימה, אל תתבייש. ‏-טוני מתחתן.
‏אה…
‏המתרומם אוהב חלב.
‏מכות.
‏בואו נלך.
‏אפס.
‏טוני מתחתן.
‏זין.
‏בני זונות.
‏חרא. בדיוק התכוונתי ללכת,
‏אבל הקרוקטים האלה מדהימים.
‏הם קפואים.
‏חבר'ה, אני זז. ‏-חכה.
‏תישאר.
‏שב, ילד, נשחק בטראומה.
‏טראומה…
‏מה זה טראומה?
‏טיפול קבוצתי.
‏כל אחד מספר על טראומה קטנה, ‏אבל בלי מונולוגים.
‏האיש הצעיר מוכן לשבת?
‏בוא, שב. ‏-קדימה.
‏רק כי אני רעב.
‏טראומה מספר אחת.
‏בואו נתחיל…
‏איתך.
‏אחרי שבועיים של התכתבות עם מישהו מגריינדר…
‏הוא פשוט הבריז לי. ‏-אוי.
‏אוי, כלבה מסכנה.
‏היא לא מתחתנת, הכלבה המסכנה,
‏תמיד יהיה לה מקום בסטנסה.
‏מה זה, לעזאזל? ‏-זה המוטו של הבר.
‏נמשיך עם…
‏איתך.
‏1971.
‏בת 16.
‏ביקשתי שיקראו לי שרה.
‏נעלו אותי בחדר.
‏הצלחתי לצאת.
‏גנבתי 1,000 אירו מהאבא הזבל שלי
‏וברחתי לברצלונה.
‏הייתי חלוצה בהפיכת הערים הספרדיות ‏לערי רפאים.
‏בראבו.
‏תורך, מריה בולאניו.
‏תורך.
‏אני ממציאה משהו.
‏טוב, אני מקנאה בבת שלי כי…
‏כי היא מאושרת.
‏תורך.
‏אפשר לסכם את הטראומה שלי כך:
‏אפולו, אתה מתרומם?
‏לא.
‏אפילו אני ידעתי את זה.
‏אני ביסקסואל.
‏חשבתי שאתה הזכר השליט בפקולטה.
‏דינו, אתה אוהב את זה ‏שצעירים חצופים כמוני עובדים אצלך, לא?
‏איזה מין דברים את מלמדת את הסטודנטים שלך?
‏להתמרד נגד סמכויות אזלות יד.
‏וואו.
‏למה שלא תיתן לאנחל הזדמנות נוספת?
‏אני אחשוב על זה, ‏אבל אני אגיד לך משהו, אפולו.
‏באלבום של הגייז
‏אתה תהיה הקלף הכי שווה.
‏היא לא מתחתנת, הכלבה המסכנה,
‏תמיד יהיה לה מקום בסטנסה.
‏אל תסתכל עליי, אחי, אין לי כסף.
‏כמה פרות שדדו אותי.
‏גנבו לי את הז'קט, הארנק, השעון…
‏והנעליים? ‏-כן, גם הנעליים.
‏את יכולה לשלם לנהג המונית? ‏-אבל מה קרה, ראי?
‏סיפרת לפאביו שמרחתי חרא של כלב על המעקה?
‏בחייך, לך תתקלח.
‏אמא…
‏אם אנחנו מרגישים בודדים, ‏זה לא כי הבית גדול.
‏חרא, אבא, הבהלת אותי.
‏לא הייתי בטוח שאתה ישן.
‏ישנתי.
‏מה קורה?
‏שום דבר.
‏הרבה זמן לא דיברנו.
‏על מה?
‏לא יודע.
‏זה בסדר לרדת לעומק.
‏לרדת לעומק?
‏אל תצחק.
‏למשל, הועיל לי לדבר איתך ‏על עניין רשות המסים.
‏והודות לך מצאתי עבודה.
‏אבל ראי הציע לך את העבודה.
‏כן, אבל אתה עזרת לי.
‏הרמת את הקול בסופר ובחניון.
‏הבן זונה בחניון ‏אפילו לא שילם לי כשהתפטרתי.
‏אתה צוחק. ‏-לא.
‏וכשהצעתי שייתן לך עבודה…
‏מה, הוא לעג לי?
‏טוב, הוא העליב אותנו.
‏מה עשית?
‏כלום.
‏פשוט הלכתי משם.
‏יפה מאוד.
‏עדיף לשכוח מזה, ‏העולם מלא בבוסים בני זונות.
‏אני יכול לספר לך מה אני נאלצתי לסבול.
‏שלום. ‏-מה זה?
‏אני לא רוצה לוותר.
‏אתמול כשהגעתי הביתה כתבתי מכתב לדיקן.
‏אני רוצה שכולם יחתמו עליו.
‏יפה.
‏ניסיון אחד אחרון.
‏קח מרשמלו.
‏זה יעודד אותך.
‏אתה סוחב איתך כל כך הרבה טראומות.
‏לא דיברתי על אף טראומה אתמול בלילה. ‏-זה לא אומר שאין לך טראומות.
‏ברור שיש לי כמה. ‏-טוב, אבל לא סיפרת לנו.
‏אחת הטראומות שלי ‏היא מהבחור שעובד בשימור האולם.
‏אה, הבחור ההוא.
‏אקסל.
‏לכן הבן זונה בא לשיעורים שלי, בשבילך.
‏ליטפת לו את שרירי החזה? ‏-לא, מריה, אין כלום.
‏חוץ מבלבול בראש שלי. ‏זו הסיבה שאין בינינו שום דבר.
‏אני מרגישה טוב יותר עכשיו.
‏אני יודעת על טראומה קטנה שלך.
‏עכשיו השתווינו.
‏כי אתמול סיפרתי משהו אישי מאוד על הבת שלי.
‏זה גורם לי להרגיש לא בנוח.
‏תזכור שאני המרצה שלך.
‏אז את רוצה לשמור על מרחק מהתלמידים שלך.
‏אני מעדיפה לשמור על מרחק בין המרצים.
‏זה חתיכת ציטוט.
‏אה, זה מזכיר לך את המורה שלך מהתיכון.
‏בדרך לכאן נזכרתי באחד המשפטים הקבועים שלו.
‏קדימה, תפתיע אותי.
‏זה שהדברים הם כפי שהם ‏לא אומר שאי אפשר לשנות אותם.
‏היי.
‏שלום. ‏-טוב.
‏מה שלום המעשן האהוב עליי?
‏טוב. עובד, כרגיל.
‏אתה יכול להירגע.
‏העימות המפורסם באולם האוכל בוטל.
‏למה?
‏החלונות הגבוהים החליטו על זה אתמול.
‏כי עוד לא סיימתי?
‏אתה לא חשוב כל כך, בואונארוטי.
‏אבל כן, זה יעזור אם תסיים את העבודה, ‏אני לא אשקר.
‏אני לא יכול לחולל נסים.
‏לכן אמרתי לך להירגע.
‏ההחלטה הזאת התקבלה בגלל המתח
‏בין וידאל לרקטור.
‏וחבל, כי מי משלם את המחיר בסוף?
‏הסטודנטים, שארגנו את זה בהתלהבות ענקית.
‏אתה יודע כמה הם ישמחו
‏אם יוכלו לקיים את העימות באולם?
‏הייתי שיכורה.
‏די, ביאל. ‏-כתבתי מכתב תלונה לרקטור.
‏רעיון טוב. ‏-רעיון טוב.
‏כולנו צריכים לחתום עליו.
‏כן, חייבים לקיים את העימות בכל מחיר.
‏אפילו הסטודנט הזה למתמטיקה יבוא.
‏יפה. ‏-יפה אמרת.
‏מגניב. ‏-ואם לא נקבל את האולם,
‏נעשה את זה בבר. ‏-כן, איפה שצריך.
‏זה שטח של הקמפוס, הם לא יכולים לסרב לנו.
‏מצטער על ההפרעה. פול,
‏פול, תודה.
‏תודה רבה. דינו הסכים לקבל אותי חזרה.
‏יופי, אבל אני עובד שם בזכותך.
‏לא, זה היה קל, הסיפור שלי מורכב יותר.
‏העולם צריך עוד אנשים כמוך. ‏-די נו.
‏אני מבין שמבחינתכם ‏אני דרמה קווין מוונצואלה,
‏אבל אני רציני מאוד. ‏פול, השמש זורחת לך מהתחת.
‏אוי.
‏איזה חמוד.
‏אם יצלבו אותך פעם, אני רוצה להיות לצדך.
‏אוי, האהבה.
‏אני אדבר עם הרקטור.
‏מה? ‏-כן.
‏אני מתה על זה.
‏היי, תראו.
‏בואו איתנו.
‏אוניברסיטת ברצלונה גאה מאוד ‏להציג את הפרויקט של חילופי השפות…
‏מה קורה כאן?
‏סליחה, דוקטור לורנץ.
‏אנחנו יכולים לדבר בבקשה?
‏אני עושה עסקה ‏עם אוניברסיטת פיניקס באריזונה.
‏אני צריך רגע מזמנך.
‏התלמידים מלאי תשוקה.
‏אני מקווה שזה חשוב, אחרת אדאג אישית ‏להעיף אותך מהאוניברסיטה.
‏הדיקן לא רוצה לפתוח את האולם לעימות.
‏הוא כן. זה כבר הוחלט. ‏-לא, דיברנו אתמול.
‏אז מה, דוקטור לורנץ, נעשה את זה או לא?
‏תעשו את זה,
‏אבל אולי לא באולם.
‏תלוי אם העבודה תסתיים.
‏אם לא, תשתמשו באולם הכינוסים.
‏אני הרקטור, ואני החלטתי.
‏לא נראה שהדיקן יודע מי האחראי. ‏כדאי שתזכיר לו.
‏הוא מחרים את הפרויקט.
‏אנחנו מרגישים שאנחנו פה ‏רק לצבור נקודות זכות ולעבור מבחנים.
‏זה לא מוסיף יוקרה לאוניברסיטה.
‏אני אדבר איתו.
‏תוכל להיות דיסקרטי יותר להבא?
‏אני בא.
‏אתה יודע מה מצחיק בסיפור הזה ‏על אומן המנורות מז'ירונה?
‏לא אכפת לי מאומני מנורות בז'ירונה.
‏מי האחראי כאן? אני.
‏העימות של תלמידי שנה א' יתקיים ‏במהלך אירוע הפתיחה מחדש של האולם.
‏ואל תעקוף את הרקטור שוב.
‏למה הבאת אותי לכאן?
‏אני רוצה שתחבב אותי, אבא.
‏תפסיק לעצבן אותי, אקסל. ‏-בסדר.
‏אתה משמיע את השאקון של באך ‏רק כדי לרצות אותי?
‏הייתי בן 16 כשלקחת אותי להאזין לזה.
‏באודיטוריום.
‏ועזבת בפה פעור. ‏-הקשבתי לו 1,000 פעם.
‏אף פעם לא סיפרת לי.
‏עכשיו אתה יודע.
‏למה הבאת אותי לפה?
‏אני צריך את עזרתך. ‏אני צריך לסיים מוקדם מהמתוכנן.
‏תוך שבועיים, אולי פחות.
‏ומה הסיבה לדחיפות?
‏זה למען האהבה.
‏אני תמיד עבדתי למען האהבה.
‏כן, למען אהבת העבודה שלך.
‏אבל אני אוהב את פול. גם זו אהבה, נכון?
‏מזל שאכלתי משהו לפני שבאתי.
‏מה זה? ‏-תפתחי אותה.
‏בגדי תינוקות?
‏אלה היו שלי?
‏כן.
‏שמרתי אותם בקופסה הזאת
‏לרגע שתעזבי אותי בשביל בחור גדול וגבוה ‏ואני אהיה סבתא.
‏ויקטור לא בחור גדול וגבוה.
‏וגם אין לנו דירה.
‏טוב, אני חושבת שהקופסה הזאת
‏מתאימה בדיוק לארון בדירה האחרונה שראינו.
‏אבל את לא אהבת אותה.
‏אבל אתם אהבתם. כבר דיברתי עם הסוכנות.
‏תוכלו להיכנס לדירה עוד חודש.
‏ואז…
‏אתם יכולים להתחיל לעבוד ‏על לעשות אותי סבתא.
‏את לא מפחדת שהילדים שלי יהיו כמוני?
‏אני רוצה שהם יהיו כמוך.
‏מה קרה?
‏אמא… ‏-מה?
‏את התחלת לשתות בגללי?
‏לאורה…
‏על מה את מדברת?
‏כי אני כמו שאני.
‏אל תגנבי לי את הזרקור, מותק.
‏היו לי בעיות אחרות הרבה לפני שנולדת.
‏הדבר החשוב הוא שהפסקתי לשתות.
‏אם כי אני ממשיכה לשקר. ‏את זה אי אפשר לקחת ממני.
‏לאורה הקטנה שלי.
‏תעשי לי 101 נכדים.
‏תמיד רציתי להיות קרואלה דה ויל.
‏טעמת את הצ'יפס?
‏אני מת עליהם. ‏-אוטי.
‏הם טעימים. ‏-לא אני הכנתי.
‏איימי הכינה.
‏ביאל עזר לי.
‏בטח.
‏נשתה לחיי ציון עובר ‏בקורס היסטוריה של התרבות.
‏בסדר. ‏-לחיים.
‏לחיים.
‏וגם לחיי פול, ‏שהצליח להציל את מועדון העימותים.
‏כולנו עשינו את זה. ‏-יופי.
‏בחייכם. ‏-כולנו עשינו את זה יחד.
‏גם אתה תשתתף, ראי.
‏אני עוזב את הלימודים.
‏כן, בטח.
‏אתה מה?
‏אני עוזב את לימודי הפילוסופיה.
‏תשתוק. ‏-אני לא אבוא שוב לשיעורים.
‏בחייך, מספיק. ‏-שתוק.
‏הוא רציני.
‏כן, אני רציני.
‏חשבתי על זה והחלטתי.
‏מה תעשה?
‏אני אסע להודו למצוא את עצמי.
‏אין לי מושג.
‏אני רוצה שתדעו
‏שההיכרות איתכם היא הדבר הכי טוב שקרה בחיי.
‏אני יודע שאני ילד סנוב, עשיר ומפונק,
‏אבל לא הייתם בחיי לפני כן.
‏הייתי צריך…
‏להתרחק מהעולם שלי.
‏כדי לא להיות ילד עשיר בלתי נסבל.
‏אני שמח בשבילך.
‏אתה תצליח.
‏טוב, צריך לקבל החלטות.
‏זו הקלה, אני ממליץ על זה בחום.
‏לפתוח פרק חדש.
‏לא.
‏לשרוף את כל הספר.
‏אתה הבוס?
‏כן.
‏היי. בן זונה.
‏תירגע.
‏לא באתי לשדוד אותך.
‏עכשיו אני אשלוף את הבולבול שלי
‏ואשתין בדיוק כמו כלב
‏שהיה נעול בבית כמה ימים.
‏מה אתה עושה, לעזאזל?
‏בן זונה.
‏בן כלבה.
‏תפסיק.
‏חזיר מטונף.
‏תפסיק, לעזאזל.
‏תרגום: מיכל בוביס