NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
-Доброго ранку! -І що ж у ньому доброго?
Чи не згадував Відаля?
-То це він зіпсував вам ранок? -Бінго. Дебати.
Так що тепер? Він не хоче їх проводити?
Верещить на весь факультет,
заявляючи, що жодного бенкету у залі.
-Все через одне місце. -Хоче розлютити ректора.
-У них війна. -І що тепер?
Знайдемо інше місце, скасуємо дебати?
-Треба його переконати. -Ну так поговоріть із ним.
Я? Я більше не збираюся витрачати на нього час.
-Доброго ранку. -Доброго.
Вибачте, чи можна нам провести дебати у великій залі?
Ти знову за своє?
Знаю, що хочеш як краще,
але ремонт все ще триває.
Але ректор був не проти.
Наш ректор має проблеми з логічним мисленням.
Якщо ремонт все ще триває,
то там не можна нічого влаштовувати.
І передай це Марії Боланьо.
Ви ж погодилися, а тепер зливаєтесь?
Я декан, а декан ніколи, як ти сказав, не зливається.
Ну що, можна йти? Так?
СПАЛИТИ КНИГУ
Серйозно?
Друзі, помовчіть! Хвилинку тиші!
Декан не піде нам назустріч.
-Він нас кинув. -Поговори з ректором. Він головний.
За це Відаль його й ненавидить.
Якщо дізнається, нам кришка.
-Буде гірше. -Так поговори з Боланьо.
-Хай допомагає. -Боланьо тут ні до чого.
Давайте самі все вирішимо.
Ми ж упораємося, так?
Не варто злити Відаля.
Не хочу, щоб він мене відрахував.
-Він та ще сволота! -Згодна.
Друзі, чому ви так боїтеся Відаля?
Давайте не ходитимемо на його пари.
-Страйкуватимемо! -Відмінна думка, Оті.
А я не знаю, друзі.
Проголосуємо.
Хто хоче пропустити пару Відаля?
Вітгенштейн стверджував, що мова визначає межі світу.
І мова має сенс, лише задовольняючи логічним умовам.
Але не поспішайте радіти, мова недосконала,
адже в ній допустимі заперечення цих умов.
Хтось може навести приклади?
Ніхто?
Бієлю, і ти теж?
Антилопи гну - красиві тварини.
Не ясно, правда це чи брехня.
«Гну прекрасні».
Це твердження взагалі нічого не означає.
Отже, щодо подібних тверджень
у «Трактаті» говориться:
«Те, що може бути сказано, має бути сказано ясно».
Все заради тебе.
Американо.
Я днями зустрілася з Лаурою.
Так, вона мене шукала.
-Ви знайшли квартиру? -Ні.
Не дозволю їй жити у дірці.
Майстри, які працюють з лампами, з жиру казяться у Жироні!
Як ти сам?
Минулої суботи тесть викликав до себе додому такого товариша,
а він не з'явився навіть через три години.
Так і не прийшов!
Наступного дня зателефонував:
«Вибачте, у мене було весілля».
Уяви?
Знаєш що, Маріє?
Незабаром його придушу.
Моя школа.
Я зараз випила б.
Повторюй за мною. Випий уявний шот.
Чудовий віскі.
Слухай, я взагалі хочу забути про те,
що одружився!
-Я тебе розумію. -Ще б пак!
З Акселем покінчено?
Не те, що у вас із Арнау.
Я не скаржусь. Завдяки ньому потрапляла на пари.
Ти пішов від Акселя?
Мене турбує те, що він кинув хворого колишнього.
Але ти не знаєш усіх деталей.
Яких деталей?
А раптом мені стане гірше? Лікар заспокоює, але…
Жаль. Мені дуже подобається Аксель.
Відмовишся від класних стосунків?
Так, як від страждань та чергової порції грабель.
А він знає, що з дебатами?
Сумніваюсь.
Якщо він закінчить ремонт, зал буде наш.
Заженемо Відаля в куток.
Оті, я не проситиму Акселя поквапитися.
Звичайно, я розумію.
От би все було як раніше… Жодних сумнівів, страхів.
Жодних.
Ти серйозно почав працювати у 14 років?
Чому, Альфонсо?
Ну…
просто довелося.
Тато влаштував мене на скляний завод.
Ти й у 34 будеш безробітним.
Може, я ще тебе здивую.
Пам'ятаю, якось прокинувся о четвертій, у понеділок,
пішов на роботу у найкращому одязі,
інший одяг не встиг висохнути.
А на заводі в мене потрапив шматок розпеченого скла,
так що штанам була кришка.
Коли повернувся додому…
тато всього виходив ременем за те, що я спалив штани.
Жахливо.
Ще б!
Він був звіром.
Натомість я ніколи не бив свого Поля.
І я певен: все в нього буде добре.
Ми з дружиною постаралися на славу.
Я дуже довго був самотнім після її смерті.
-Здрастуйте. -Привіт.
Я до Вікторії.
Ну проходьте.
Сеньйора Вікторія!
Привіт, Фабіо.
Вікі… Чудово виглядаєш.
Дякую.
Я не збирався красти ваш золотий годинник, сеньйора Вікторія.
-Почекаєш мене в машині? -Так, звичайно.
Ти собі не зраджуєш, негіднику!
А ти нарешті змінюєшся.
Побажай щастя.
Івет!
Ти як?
Наче вчора бачились!
Що ти робиш сьогодні ввечері?
Всі гуляєте, так?
Так, супер. Ідеально!
-Вікторе! -Здрастуйте.
Сестра залишилася в машині і чекає на мене.
І вона сказала, що настав час поставити всі крапки над «i».
-Всі крапки над «i»? -Ви мене дістали!
О, чудовий початок.
Ми з Лаурою працюємо, ходимо по магазинах, готуємо.
Знаємо, як вмикати та вимикати плиту.
Ви що, досконалі?
Розумію, ви не вірите у наші сили.
Думаєте, ми не готові вирішувати проблеми.
Але ми хочемо жити разом.
Я все сказав.
Доброї ночі.
Тримай, Кевіне, джини з тоніком.
-Ще два та пиво. -Добре.
-Ви як? -Привіт, студенте.
-Де шериф? -У себе.
-Я поговорив з Відалем. -Так? І?
-Погано? -Так.
Сказав, що не буде жодних дебатів,
-а нам треба братися за розум. -Боже!
Принесеш мені води з лимоном?
-Дай термінал. -Зараз.
Де Анхель? Чи не приходить на роботу?
Його звільнили.
-Хто? -Діно.
-І не кажи… -Пиво.
Мені тут не по собі.
Не розумію, навіщо прийшла.
Знову втекти зібралася?
Любиш мою компанію.
Так, хочу провести з тобою залишок днів.
І подивитись, як я виступаю?
-Ця панночка співає краще за тебе. -Ти теж це помітила?
Тримайте, Маріє.
Діно, ми можемо поговорити?
Слухаю тебе.
Ви звільнили Анхеля. Чому?
Я що, повинен тобі у всьому звітувати?
Ні, але це помилка. Він чудова людина і дуже мені допоміг.
Здорово впорався з баром.
Трахаючись з клієнтами в туалеті?
Кевіну не самотньо за баром?
Повертайся.
У тебе в туалетах досвіду більше,
ніж у того хлопця.
Браво!
-Красуня! -Браво!
-Раймоне! -Привіт, Івет!
Який же ти красень!
І ти чарівна! Як життя?
Куди пропав? Навіть на гольф не приходиш.
Я трохи змінив свій спосіб життя.
Ідемо до VIP-зали.
-Супер! -Не сказала друзям,
так що це сюрприз.
Серйозно, Івет?
Ти сам сюди явився!
Та що за дитячий садок?
Раю Касамікела, зараза!
Вирвався-таки із приватної школи!
-Ще б! Гей, Фернандо! -Як ти, чуваче?
-Як життя, Соню? -Чудово!
Раймоне! Ти що накоїв, філософе?
Почувши, що ти на філософському,
я мало у вікно не вийшов!
Арістотель і Платон - це минуле століття!
-Як тебе туди занесло? -Так!
Там усі аудиторії, мабуть, травою пропахли.
Тобі там що, подобається?
Артуро, віскі з колою цьому красеню!
Ти розбив нам серце, негіднику.
Віскі з колою, так?
Смішнішого покидька я ще не зустрічав!
Сальвадоре!
-Ще пам'ятаю твого дворецького. -Як його звали?
Так…
-Генрі! -Генрі!
-Пам'ятаєш? -Ти вічно знущався
-над прислугою. -Точно.
Пам'ятаєш, як розмазав собаче лайно
-по поруччях? -Не може бути!
-Є відео? -Звісно!
-Ні! -Зняли б ми цей момент,
вже були б зірками.
Батько розлютився як чорт,
дізнавшись, що ти напоїв пса проносним.
Офіційний розіграш!
Твій пес купу раз намагався втекти! Не будинок, а Освенцим.
Як там Космо?
-Класно з ним побачитися! -Він крутий перець!
Де віскі та кола? Я не бачу!
-Пригощайся. -Можна?
-Тебе все що завгодно. -Поставити рекорд?
-Рекорд? -Ну звичайно!
-Який минулий? -Сім за дві години.
-Давай, чемпіоне! -Так!
-Ось бісе! -Чорт!
Я дебютувала на цій сцені.
Виступала соло.
Мені почали заздрити.
Ну і ну…
І як відмовити начальнику?
Не хвилюйся, красуне. Я виступлю з шикарним соло.
-То що, я старенька? -Ні, ти блакитний.
І рот у тебе давно не робітник.
Чия б корова мукала!
Цілими днями ковтає свої пігулки.
Твоя пігульниця вже розміром із валізку Мері Поппінс.
Вибач, золотце, але й у СНІДу є свої принади.
Цей «спідозний» співав з Монтсеррат Кабальє!
Браво!
Дивіться, мурашки біжать по шкірі.
Художники випускають усі почуття зовні.
Ми не носороги.
Імпровізуємо. Вона завжди забуває репліки.
Ти кинула мене на чотири хвилини.
На чотири хвилини! На сцені це ціла вічність.
Якось вона плила, вся в білому,
як легка хмаринка, зрозуміло…
її відвезли до психлікарні.
І молоді не завадило б звернутися до спеціалістів.
А то аж надто нахабні молодики.
Справедливість переможе.
І ці молодики якось теж стануть старими.
Мій тато
після того, як твій відкинувся, два дні приходив до тями.
Так, було жахливо. Ніхто такого не очікував.
-Ага. -О, і Альваро…
З макроекономіки, пам'ятаєш?
-Професор? -Він помер, чуваче.
-Реально? -Так, ось так!
Цей дурень мене відрахував,
а через рік його рак сточив!
-Жах! -А тобі він подобався?
Класний професор.
А ви разом чи як?
-Ти скажеш чи я? -Я сама.
Влітку одружимося!
Ого, ось це новини!
-Диво! -Ти вже надіслала йому запрошення?
Воно незабаром прийде.
Вітаю.
Таксі!
Тоні одружується!
-Тоні одружується! -Тоні одружується!
Подзвони зі мною, щоб не пошкодувати про те, що одружився!
Ну все.
Гей!
Подої його!
-Давай, не соромся! -Тоні одружується!
Ого!
А цей голубок любить молочко!
Давайте, друзі!
Біжимо!
Слабак!
Невдаха!
Тоні одружується!
Ось бісе!
Сволота!
Я вже збиралася йти,
але крокети - смакота.
Напівфабрикати божественні!
-Ну все, я пішов. -А ну стояти!
Ти залишаєшся.
Сідай, давай пограємось.
Травма!
Що це за «травма»?
Групова терапія.
Кожен розповідає про травму, але жодних монологів.
Присядете, юначе?
-Давай, сідай. -Давай!
Я зголоднів.
Отже, перша травма.
Почнемо…
з тебе.
Два тижні балакав з хлопцем у Grindr
-а він мене продинамив. -О!
Бідолаха!
Їй не світить зустріти принца!
У «Сатанасі» буде вічно!
-Це ще що за марення? -Девіз бару.
Так, граємо далі…
Давай ти.
О, 1971-й!
Мені було 16 років.
Просила звати мене Сарою.
Мене замкнули у кімнаті.
Але мені вдалося вибратися.
Поцупила тисячу у мого батька-покидька
і втекла до Барселони.
Освоювала Іспанію, даруючи їй красу!
Браво!
Твоя черга, Маріє Боланьо.
Викладай.
Ну гаразд, скажу.
Ну, я заздрю своїй дочці, бо
вона щаслива.
Тепер ти.
Моя травма полягає в наступному…
Аполлоне, ти гей?
-Ні. -Ах!
А я була в курсі.
Я бісексуал.
Я думала, ти на факультеті альфа-самець.
Діно, а вам подобаються зухвалі парубки, які на вас працюють?
Чому ти їх там навчаєш?
Бунтувати проти безглуздих можновладців.
Ого!
Дасте Анхелю ще один шанс?
Я подумаю. Але знаєш що, Аполлоне?
Будь у нас каталог геїв-красенів,
ти був би на обкладинці.
Їй не світить зустріти принца!
У «Сатанасі» буде вічно!
Досить витріщатися! У мене нічого не лишилося.
Мене обчистили якісь корови.
У мене сперли куртку, гаманець, годинник…
-І взуття? -Ну звичайно.
-Заплатиш таксисту? -Що сталося?
Ти сказала Фабіо, що я намазав поруччя лайном?
Ну все, йди помийся.
Мамо…
тут самотньо не тому, що будинок величезний.
Блін, тато, налякав!
Вибач, я не знав, що ти спиш.
А я спав.
Ти як?
Та нічого.
Давненько ми не балакали.
-Про що? -Ну не знаю.
Напевно, про щось важливе.
Про щось важливе?
А ти не смійся.
Я радий, що наважився розповісти тобі про податкову.
Завдяки тобі я знайшов роботу.
Її тобі запропонував Рай.
Так, але це ти мені допоміг.
А ти влаштував скандал у супермаркеті та на парковці.
Покидьок зі стоянки відмовився мені платити.
Серйозно?
А коли я запропонував йому взяти тебе…
Що? Він посміявся з мене?
Він образив нас.
І що ти зробив?
Нічого.
Просто пішов.
Молодець.
Наплюй. У світі чимало лайнових начальників.
Я в них розуміюсь. Стільки натерпівся…
-Доброго дня. -Чого тобі?
Я не здамся.
Ось учора я написав цей лист.
Будь ласка, підпишіть його.
Гаразд, зараз…
Остання надія.
З'їж зефірку.
Порадієш.
Ти настраждався, стільки травм…
-Я вчора не говорив про травми. -Це не означає, що в тебе їх нема.
-Ну звичайно, є. -Але ти про них не розповів.
Одна пов'язана з хлопцем, який працює у залі.
З тим хлопцем?
З Акселем.
То через тебе він приходить до мене на пари.
-Забрався йому під серце? -Ні, Маріє, нічого подібного.
Але він заліз мені в голову і все переплутав, тож між нами нічого немає.
А я спокійна.
Дізналася про твою травму.
Тепер ми квити.
Адже вчора я розповіла щось дуже особисте про свою дочку.
Мене це непокоїть.
Пам'ятай, я твій професор.
То у вас субординація зі студентами?
Хотілося, щоби вона була з іншими професорами.
Класна фразочка!
А ти, мабуть, знову згадав про свого шкільного вчителя.
Так, і згадав одну його фразу.
Давай, здивуй мене.
«У цьому світі немає нічого незмінного».
Доброго дня!
-Доброго дня. -О, привіт.
Як мій улюблений палій?
Нічого. Працюю, як завжди.
Більше нема куди поспішати.
У великій залі не буде жодних дебатів.
А чому?
Так вчора вирішили можновладці.
Бо я ще не закінчив?
Та ти тут ні до чого, Буонарроті.
Хоча було б чудово, якби ти зміг поквапитися.
Я не чарівник.
Ну от, тож поспішати нікуди.
Таке рішення було ухвалено
через терки Відаля та ректора.
Прикро, кому зрештою найбільше дісталося?
Студентам. Вони так чекали цього вечора
і були б щасливі
провести дебати у великій залі.
Це все алкоголь.
-Бієлю, перестань! -Я написав скаргу
особисто ректору.
-Ось це ідея! -Так!
Потрібно підписати.
Дебати мають відбутися!
Мої одногрупники прийдуть.
-Клас. -Супер!
-Круто! -Не буде залу,
-проведемо їх у барі. -Та де завгодно!
Вони не можуть нам всього заборонити!
Вибачте, друзі. Полю!
Полю, дякую.
Дякую! Діно дозволив мені повернутися.
Це я тобі дякую, ти мене туди влаштував.
Мені було легко, а ось тобі - ні.
-Побільше було б таких, як ти… -Ну що ти!
Може, вам здасться, що я знову драматизую,
але серйозно, Полю, завдяки тобі світ змінюється.
Ого!
-О! -Гарно сказав!
Я завжди буду на твоїй стороні.
Любов!
Поговорю з ректором.
-Що? -Молодець!
Красень!
Дивись!
Ходімо, друзі!
Університет Барселони з гордістю представить проект мовного обміну.
Що таке?
Вибачте, доктор Льоренс,
але чи можна вас на хвилинку?
Домовляюсь про співпрацю з Аризонським університетом.
Це швидко.
Студенти такі нетерплячі!
Сподіваюся, це важливо. Інакше викину тебе звідси.
Декан заборонив нам проводити дебати у залі.
-Але ми ж домовлялися. -А він знову проти.
То ми їх проведемо чи ні?
Проведете.
Але, можливо, не в залі.
Подивимося, коли закінчиться ремонт.
Чи зможемо виділити інший зал.
Я ректор, моє слово святе.
Але декан забув, хто тут головний. Нагадайте йому.
Він зриває наш проект.
А ми тут не лише заради іспитів та навчальних кредитів.
Університету престижу це не додає.
Поговорю з ним.
Але більше не здіймай такий шум.
А ти чув про нахабних майстрів із Жирони?
Та начхати мені на майстрів із Жирони!
Хто тут головний? Я!
Дебати першокурсників відбудуться на відкритті великої зали.
Не здумай плести проти мене підступи!
Навіщо покликав?
Заслужити повагу.
-Не блазнюй. -Гаразд.
Увімкнув Баха, щоб мене задобрити?
Мені було 16, коли я його почув.
Так, на концерти.
-І в тебе відвисла щелепа. -Я слухав «Чакону» тисячу разів.
Але не казав мені.
Тепер сказав.
Навіщо покликав?
Мені потрібна допомога. Потрібно здати роботу раніше.
У нас лише два тижні.
І з чого такий поспіх?
Через кохання.
Я все життя працював із кохання.
Так, із любові до своєї справи.
А я люблю Поля. Це також вважається, так?
Добре, що я ситно пообідав.
-Що це? -Відкривай.
Дитячий одяг?
Мій?
Так.
Я зберігала його в коробці,
на випадок якщо зустрінеш красеня-велетня і я нарешті стану бабусею.
Віктор не велетень.
І квартири ми не маємо.
Думаю, ця коробка
якраз поміститься у шафі останньої квартири, яку ми дивилися.
Тобі вона не сподобалася.
Але сподобалася вам. Я їм зателефонувала.
Заїдете вже за місяць.
Ну а потім…
працюватимете над онуком.
Ти не боїшся, що мої діти будуть схожі на мене?
Я на це сподіваюся.
Що таке?
-Мамо… -Що?
Ти почала пити через мене?
Лауро…
Що ти говориш?
Через мій синдром.
Світ не обертається довкола тебе.
Я мала багато проблем і до твого народження.
Я перестала пити.
Але продовжую брехати собі.
Моя маленька Лауро…
…подаруй мені 101 онука.
Хочу стати Круеллою де Віль.
Пробували картоплю?
-Шикарна! -Оті!
-Смакота! -Але не я її готувала.
То була Емі.
Бієль допомагав.
Пригощайся!
Вип'ємо за мій іспит по історії культури!
-Давайте. -Ура!
За нас!
А ще вип'ємо за Поля, що врятував Лігу дебатів.
Усі постаралися!
-Давай. -Це наша заслуга!
Ти ж візьмеш участь, Раю?
Я відраховуюсь.
Ну так, звичайно!
Серйозно?
Іду з філософського.
-Ну ні! -Я більше не прийду.
-Годі! -Припиняй!
Він серйозно.
Так, я не жартував.
Обміркував усе і вирішив.
А що далі?
Поїду в Індію, шукатиму себе.
Сам не знаю.
Просто хочу сказати,
що ви найкраще, що зі мною траплялося.
Я сноб, розбещений багатій, у мене було все,
Крім вас.
Мені було потрібно
втекти зі свого світу.
Я виправлюсь, Полю.
Я радий за тебе.
Ти впораєшся.
Так, часом доводиться вирішуватися.
Але це круто. Раджу.
Перегорнемо сторінку.
Ні.
Спалимо всю книгу.
Ти начальник?
Так.
Гей… Сволото!
Вгамуйся.
Красти я не буду.
А просто витягну свого дружка
і віділлю, як пес,
якого довго не випускали з дому.
Ти що твориш?
Сволото!
Покидьок!
Годі!
Свиня!
Припини, тварюко!