Em va dir que per ser l'últim dia podia acabar a les 12 i me'n vaig.
Tinc la llista d'hores extra que he fet.
- Ja. - Espera a algú?
L'ajudo a alguna cosa?
- No estic aquí per esport. - Has envernissat les cadires de fora?
A veure, arribar, hi arribo.
Prefereixo que arranquin el debat sense mi i després m'incorporo jo.
Aquí hi fas el mateix!
Només arribo puntual a les meves classes.
Perdoneu, el més important:
Porto 183 dies sense beure.
Em pregunto: no podria prendre'm una canya de tant en tant,
ni que fos un cop a la setmana? Ve de gust, la veritat.
Sobretot ara que la filla no em vindrà a veure perquè viurà amb el nòvio,
i bueno, això:
sense beguda, sense filla.
En fi, a veure què passa.
Jo sempre cito a Dostoyevski. Bon dia.
Dostoyevski va escriure això:
"No hi ha desig més atraient per a una persona lliure
que el de trobar un ésser davant del qual agenollar-se".
Aquesta és una gran frase.
Els éssers humans som precaris i indefensos.
I, a sobre, addictes.
- Alfonso, no marxaves? - Escolti, no volia ferir-la.
No vaig venir a fer esport, però hi he estat bé aquí treballant.
- Home, hi falta una mica de… - Una mica de què?
No em surt la paraula, alguna cosa més que un adeu fred.
- Ha estat un plaer conèixer-la. - Ens posarem intensos ara?
Adeu, gràcies per tot.
BROU DE POLLASTRE AMB TOC "ALFONSO"
INGREDIENTS UNA CEBA…
M'està pujant el sucre!
Una paraula més i em garapinyo.
Què és això? Una convenció d'ingenus?
No us n'adoneu que la majoria esteu destinats a fracassar en l'amor?
La meva amiga Sílvia Montoliu
ha fet la pregunta clau.
A una societat individualista, hi cap l'amor?
Tots heu respost sense pensar un sí,
digne de conte de fades.
Doncs ho dic que no. No, no hi cap l'amor.
El destí d'una relació es pot escriure amb una sola paraula:
ruptura.
I el pagament de la pensió.
Llavors, què proposa com a alternativa?
La soledat perpètua?
Enamorar-se d'un mateix
i promoure la cultura del saber estar sol.
Precisament estimar-nos és el que ens dona capacitat d'estimar.
No renego de la capacitat d'estimar, però dic que un cop posats,
el fracàs està assegurat a la majoria dels casos.
De totes maneres, és innegable la importància de l'amor pels humans.
La prova és que està ple d'aplicacions per lligar.
Això no és amor, noi. Això és sexe.
L'amor està lligat a la bondat, a la idea de fer el bé.
Si negues l'amor, negues el bé, i això no pinta una societat molt ètica.
L'amor pur és gairebé un miratge.
Estimar una persona malalta, això no ho fa gairebé ningú,
perquè ningú no és capaç de donar-se completament a l'altre.
Ja prou, no?
- Sílvia! - Hola, Bolaño, puc passar?
La mare que et va parir, estàs borratxa!
O fingeixes?
Vinc del dinar sindicalista d'associats,
i entre decisió i decisió, unes copetes.
Però tranquil·la, que m'han anat divinament.
Gràcies per recordar-me que va bé beure.
- Perdona. - El problema el tinc jo, en prendria 14.
Bé, el cas és que he estat brindant amb l'Octavi, que és un tio estupendo.
Està molt femení l'Octavi últimament, no?
Et regala núvols i plàtans de goma.
- Ah, sí? Què estrany, no? - Sí.
El que és estrany és que seguis aquí i no estiguis fent la cullereta amb el nòvio.
- Quin nòvio? El lerdo? - No he dit lerdo.
No, però ho penses.
Doncs et diré una cosa: sempre he sabut que ho era, però era el meu lerdo.
I follava bé.
Ara he decidit que adeu.
Perquè no prenc les meves decisions després del teu número al replà.
Numerets dels vapors de l'alcohol.
Vine, que et porto a un lloc que crec que t'agradarà.
Que no sigui un bar.
Què passa, aquesta cara d'enfadat?
El discurs "L'amor és una merda" no era per mi.
A veure Rubio, no soc la bruixa de l'est, soc la Bolaño.
- Tant t'importa el que jo opini? - T'admiro, María.
Deixa d'admirar-me com un quadre de Velázquez
i recorda que a partir de segon no em tindràs a classe.
- Què tal? Estàs bé? - Bé.
Aquest és el famós garito.
- Et tracten bé? - Sí.
Si és així me n'alegro. I em convides a un xupito.
Pol, carinyo. Creus que el Biel es podria passar al nostre bàndol?
L'Alfonso i la Glòria, els meus pares.
Déu meu! Als seus peus. Han fet una bona feina amb el seu fill.
Espero que es noti i ens ofereixis una llotja.
No es preocupi, vingui'n, els hi prepararé la millor taula.
La companyia Satanassa Airline els hi agraeix la confiança que dipositen
per a aparcar les vostres avorrides vides.
Els hi porto una mala notícia:
avui no actuo.
Colla d'hipòcrites.
Ve una amiga sorda, anem fent gests,
la gent creu que em diverteixo, però parlem de la químio del germà.
Així que seuré perquè tots vostès
gaudeixin de l'actuació del comandant.
Una confessió:
jo li vaig ensenyar tot el que sap.
Espero que no ens estavellem.
Arranquem amb el Dino!
Un minut, vull presentar-vos a dues persones.
Una és la catedràtica d'Ètica,
de la facultat de Filosofia.
Està al lloc més alt de l'Olimp del professorat universitari.
No diré el seu nom, no sigui cas que la María Bolaño s'enfadi.
L'altra persona és un alumne seu,
el llegat de Grècia, un filòsof nat.
Vine aquí, puja amb mi.
Apolo Rubio!
Cony, Apolo! Doncs m'agrada.
Digues alguna cosa.
- Què dic? - No sé, inventa't un premi
i fes el discurs d'acceptació. Però sigues breu. Apolo el Breu.
Un premi? Doncs…
Diré quin és el premi.
El meu premi és saber que des que vaig néixer
hi ha algú que es preocupa per si he esmorzat,
o que li costa agafar el son quan sap que no puc dormir.
Aquesta persona ha patit molt, se sent culpable
per no haver-nos donat tot el que ell creia que mereixíem.
La vida no l'ha tractat molt bé,
però així i tot, encara compta acudits dolentíssims.
Vull dir-li que em trobo molt bé,
i que sé que estarà allà pel que necessiti,
que no em faig a la idea que algun dia deixarem de viure junts.
Papa, tu ets el meu premi.
Enhorabona per aquest emotiu moment paterno-filial.
Aquest és un amor en el qual sí que hi crec: el de pares a fills.
- El de profe a alumne no, oi? - No em ploriquegis.
Ja no et tindré com a profe.
Trobaràs professors tan bons com jo.
- O fixa't, fins i tot millors. - Tu ets la Bolaño.
I Bolaño només n'hi ha una.
Si em concentro una mica, potser em treus una llagrimeta.
No riguis, per mi ets un referent.
Et puc fer un petó?
Un petit petó discret.
Deixa't de petons i de mestres.
Ni el teu profe d'institut ni jo hi serem als moments importants de la teva vida.
Un mestre és
un gran record, res més.
A veure, jo no et negaré que tenim el nostre ego.
Noi, vola! Ja estàs volant sol.
Seguiràs equivocant-te.
T'ho diu una experta en l'art dels errors.
hi ha gent que només existeix i gent que viu.
Tu què prefereixes?
Existir o viure?
Tinc un fill que és una joia.
És cert, me n'adono que soc un bon pare.
Hi ha una nota.
Un preciós tratge per un gran cavaller. Vicky.
Mare meva!
- Els rics són molt estranys, Glòria. - I tu, molt bona persona.
Això, respira profundament.
Deixa que els vapors entrin al teu organisme.
Cabró.
M'acabaré bevent el que queda i em menjaré els glaçons.
La meva obligació com a cavaller és apartar aquest whisky dels teus sentits.
Què, María Bolaño?
No tens ganes de follar?
No soc suficient home per tu.
Però això no és culpa teva.
No hi ha res que a casa meva no es pugui fer realitat.
Escolta, encara no confies en mi?
Ara sí, ara em poses.
No et faré un petó.
No seria la primera vegada que em rebutgen.
Escolta'm bé.
Crec que quan més et vingui de gust beure, més has de follar.
Una via per a escapar.
Fes-me un petó una vegada,
i a veure què sentim.
Fes-me un petó i deixa volar la imaginació.
Ja.
O sigui, jo tanco els ulls,
penso en el Clark Gable,
- i ens fem un petó. - És clar.
Jo Clark Gable i tu…
Dean Martin!
Tinc un missatge per a tu: m'ha demanat que et faci un "petit petó discret".
Mira'l.
D'on has tret aquest tratge, papa?
Hola. El tenia preparat per grans ocasions.
- Impecable. - Arruga'l amb una abraçada, fill.
Ho has aconseguit, eh?
Mai no ho vaig posar en dubte, ets el raro de la família.
L'Àxel no ha vingut?
No ha pogut venir, està liat amb el treball.
- Ja, perdona que et digui, però… - Alfonso!
Deixa'm parlar.
Cony, que una ocasió així mereix agafar-se un dia de festa.
Saps què significa?
Eudaimonia. Ni papa. Això que és, llatí?
- Grec. - Vaja!
Literalment es tradueix com "bon esperit".
Seria una cosa així com la felicitat.
No ha arribat el moment de considerar-te un ésser feliç?
És clar que sí, he arribat a la eudo…
- Cony, a la felicitat! - Ben dit.
Escolta, per ser la teva primera classe està bé. Fins i tot jo ho he entès.
- Posa'm un excel·lent, mestre. - Matrícula d'honor et posaré.
Escolta, em sap greu dir-t'ho: amb mi d'alumne ho has tingut fàcil,
però quan et posis davant de 25 cabroncetes…
Seran uns cabroncetes encantadors.
Val, val.
Subtítols: Laia Pedregosa