[Pol] Anirà bé, ens hem repassat els punts, tenim clars els temes.
- [Oti] Sí, jo ho tinc clar. - [Pol] Sí, anirà bé!
- Hem estudiat molt. - Això d'improvisar no ho veig clar.
- La gent intervindrà. - Encara estan desmuntant això.
[Joaquim] Aniol!
Ei, Pol, em dic Pol.
- No me'n recordaré, deixem-ho amb Aniol. - Val.
Què fas aquí? Vens a desmuntar?
A desmuntar només, no. Fa dies que estem aquí tancats amb l'Axel.
No, no hi és, ha marxat a casa a dormir. És un fluix.
Amb tanta feina, com era d'esperar, a l'últim moment ha caigut.
De sobte li van venir les presses, havia d'acabar ràpid.
Com que s'havia d'inaugurar per alguna cosa important.
[Música]
- [Biel] Ho sento, el rector ens espera. - Ara vinc.
- Gràcies, Joaquim. Adeu. - Que vagi bé.
L'Axel es va afanyar a acabar el paranimf per mi.
Guau! Quin detall d'enamorat, no?
- No ho sé. - Sí que ho saps.
Et servirà per estar més inspirat que mai, sí?
Sí.
BANQUET CONTRA LA FILOSOFIA DIVENDRES A LES 11:30, PARANIMF
[Música de la introducció]
MESTRES
[Rector] És gràcies al patronat que avui podem inaugurar aquest preciós paranimf
[Rector] recentment restaurat.
[Rector] Aquest insigne espai
[Rector] ha estat testimoni de la història.
[Rector] Milers d'estudiants hi han celebrat la festa de graduació.
El que fem avui és també una festa,
celebrem el coneixement,
[Rector] l'esperit crític,
[Rector] aplaudim la saviesa.
El lema de la Universitat és
[Rector] " libertas perfundet omnia luce", la llibertat ho omple tot de llum.
Doncs que es faci la llum.
[Música]
No estarà massa enamorat de mi?
[Aplausos]
[Victòria] Alfonso!
- [Victòria] Alfonso! - [Alfonso] Ja me n'anava, senyora.
Ah.
[Alfonso] Em va dir que per ser l'últim dia podia acabar a les 12 i me'n vaig.
Tinc la llista d'hores extra que he fet.
- Ja. - Espera a algú?
Eh? Sí.
L'ajudo a alguna cosa?
No, dona'm això, que tens ganes de cobrar i fotre el camp.
- No estic aquí per esport. - Has envernissat les cadires de fora?
Sí, com vam quedar.
Espera't que et porto el finiquito, el firmes i pots marxar corrents.
- [Alfonso] No hi ha pressa, senyora! - Ara no hi ha pressa? Ets divertit.
Doncs això, hem muntat aquest banquet perquè volem debatre al voltant de l'amor.
[Arnau] Una cosa.
[Arnau] Perdona, només una pregunta.
Jo no soc de filo, soc de mates i m'ha semblat raro el títol del debat.
[Arnau] Per què contra la filosofia?
[Tots murmuren]
Això és una mandarina.
Per a tothom és el mateix: una fruita. Què passa quan un filòsof l'observa?
Es pregunta per què existeix, d'on ve i cap a on va la mandarina.
[Biel] Hem posat aquest títol perquè la filosofia et fa treballar el cervell
[Biel] fins a esgotar-te.
Per això volíem preguntar-nos: tan necessari és reflexionar per viure?
A veure, no ens enganyem: tenim la moral molt alta.
Diuen que la filosofia és una preciosa carrera per morir de gana.
[Riuen]
Aleshores la filosofia no és necessària?
La filosofia és necessària ni que sigui per qüestionar-la.
Quan te la qüestiones, estàs filosofant.
I la qüestió seria: la filosofia podria no existir?
[Murmuren]
[Biel] Potser és que els filòsofs estem destinats a pensar pels altres.
[Murmuren i riuen]
[Pol] Estem disposats a filosofar?
Hi ha coses fonamentals que no tothom vol pensar.
[Arnau] No, la gent és pràctica.
Com el rector,
[Arnau] que fa la seva feina, torna a casa i a l'estiu, vacances.
[Riuen]
[Arnau] L'envejo, senyor rector.
Unes vacances d'alumnes com tu necessito.
[Tots riuen i aplaudeixen]
[Pol] On collons s'ha fotut la Bolaño?
[Aplaudiments]
A veure, arribar, hi arribo.
Prefereixo que arranquin el debat sense mi i després m'incorporo jo.
[María] Aquí hi fas el mateix!
[Riuen]
Només arribo puntual a les meves classes.
Perdoneu, el més important:
Porto 183 dies sense beure.
[Aplaudiments]
Em pregunto: no podria prendre'm una canya de tant en tant,
ni que fos un cop a la setmana? Ve de gust, la veritat.
Sobretot ara que la filla no em vindrà a veure massa perquè viurà amb el nòvio,
[María] i bueno, això:
sense beguda, sense filla.
En fi, a veure què passa.
L'amor coarta la nostra llibertat individual?
Ens obliga a fer coses que no volem?
Què preferim: viure en parella o viure sols?
[Algú] Tu el que prefereixes és follar!
No, ara seriosament.
És innegable que hi ha una força cultural que ens empeny a formar una família.
Trenquem aquesta tendència.
Hi ha molta gent que no s'estima i continuen junts perquè és llei de vida.
[Pol] És quan desapareix l'amor i s'imposa una dependència necessària.
Això què significa? Acceptem la submissió com un element més de la vida?
Desitgem tenir algú que ens controli perquè és una guia per a la vida.
[Passes]
[Música d'intriga]
Jo sempre cito a Dostoyevski. Bon dia.
[María] Dostoyevski va escriure això:
"No hi ha desig més atraient per a una persona lliure
que el de trobar un ésser davant del qual agenollar-se".
Aquesta és una gran frase.
Els éssers humans som precaris i indefensos.
I, a sobre, addictes.
[Tots riuen]
[Victòria] Sí, sí. Perfecte. Podria començar demà?
[Victòria] M'anirà molt bé, la casa és gran i hi ha molta feina.
[Victòria] Finiquito, firma.
[Victòria] Té carnet de conduir? Quin descans, sí!
És clar, que fem contracte, i tant! Si ve demà a les 12, li ensenyo la casa.
[Victòria] Perfecte, gràcies, adeu.
- [Victòria] Has firmat? - Sí.
Aquí tens el taló al teu nom: Alfonso Rubio Escobar.
Me'n vaig fora a prendre l'aperitiu, aprofitant que fa sol.
- Li porto jo, senyora? - No, que encara m'ho cobraràs.
[Ocells piulant]
- Alfonso, no marxaves? - Escolti, no volia ferir-la.
No vaig venir a fer esport, però hi he estat bé aquí treballant.
- Bé, me n'alegro. - Ja…
- I ja està? - Ja està, què?
- Home, hi falta una mica de… - [Victòria] Una mica de què?
No em surt la paraula, alguna cosa més que un adeu fred.
[Ocells piulant]
Que tinguis molta sort, Alfonso.
- Ha estat un plaer conèixer-la. - Ens posarem intensos ara?
No, és clar.
- Algun dia ens tornarem a veure. - Això espero.
- Recordi envernissar sovint les cadires. - Sí.
Senyora Victòria.
Adeu, gràcies per tot.
[Música]
[Murmuren]
[Sílvia] A veure, a veure, un moment.
[Sílvia] En una societat tan individualista i tan narcisista,
podem ser capaços d'estimar?
[Algú] És clar que sí.
Les relacions són complexes,
però no compliquem una cosa tan senzilla com l'amor?
[Algú] Només cal deixar-se anar.
Enamorar-se.
[Aplaudiments]
M'està pujant el sucre!
Una paraula més i em garapinyo.
[María] Què és això? Una convenció d'ingenus?
[María] No us adoneu que la majoria esteu destinats a fracassar en l'amor?
[Murmuren]
La meva amiga Sílvia Montoliu
[María] ha fet la pregunta clau.
[María] A una societat individualista, hi cap l'amor?
Tots heu respost sense pensar un sí,
[María] digne de conte de fades.
Doncs ho dic que no. No, no hi cap l'amor.
[María] El destí d'una relació es pot escriure amb una sola paraula:
ruptura.
I el pagament de la pensió.
Llavors, què proposa com a alternativa?
La soledat perpètua?
Enamorar-se d'un mateix
i promoure una cultura del saber estar sol.
Precisament estimar-nos és el que ens dona capacitat d'estimar.
No renego de la capacitat d'estimar, però dic que un cop posats,
el fracàs està assegurat a la majoria dels casos.
De totes maneres, és innegable la importància de l'amor pels humans
La prova és que està ple d'aplicacions per lligar.
Això no és amor, noi. Això és sexe.
[Tots riuen]
L'amor està lligat a la bondat, a la idea de fer el bé.
Si negues l'amor, negues el bé, i això no pinta una societat molt ètica.
[Música]
L'amor pur és gairebé un miratge.
Estimar una persona malalta, això no ho fa gairebé ningú,
perquè ningú no és capaç de donar-se completament a l'altre.
[Música trista]
[Arnau] Ja prou, no?
[Arnau] Ens posem tristos?
[Arnau] Jo prefereixo ser ingenu,
creure en l'amor i…
Bolaño, tapi's les orelles.
Oti,
encara estic enamorat de tu.
[Criden i aplaudeixen]
[Música]
Sou uns cracs!
[L'Oti riu]
[Biel] La Bolaño estava on fire. Quin pique heu tingut.
- Calla, calla. - Hem arrasat.
- Això tu, has retrobat l'amor. - Mataré l'Arnau.
- Ha marxat, et té por. - No m'agrada el número que ha muntat.
[Biel] És un detall d'amor molt maco.
- T'hauries de llençar als seus braços. - I tu als de l'Axel, no et fot.
[Música]
[Pol] Hola.
Papa?
[Glòria] Hola, Pol. El teu pare no hi és.
[Pol] No passa res. Marxo, que treballo en una hora.
- [Glòria] Com ha anat? - Bé, estic content, la veritat.
- M'hauria agradat ser-hi amb el teu pare. - El pare en un debat filosòfic.
[Glòria] Quin problema hi ha? És tontet o què?
No, però no m'imagino sentir-lo parlar de segons quin temes.
És capaç d'entendre moltes coses.
- Què passa? - Vam veure les pastilles que et prens.
El teu pare les va trobar la nit que buscava roba pel Rai.
- Però a veure… - No pateixis, et trobes bé?
Sí, segueixo una medicació i no vull que la gent ho sàpiga si jo no ho explico.
Per què no m'ho heu dit?
- El pare es va fotre histèric? - Una mica, com tu ara.
- T'ho puc explicar, va ser un company… - No t'ho he preguntat, no et justifiquis.
No t'has de sentir culpable. I sí, el teu pare ha plorat bastant.
Tenia por de perdre el seu fill.
Li volia explicar, però no volia aguantar bronques.
De quina bronca parles?
Ara s'ha informat, només espera que parlis amb ell.
De debò?
Sí, carinyo, no pateixis.
[Música]
Al final m'has fet de mama.
[Música]
[Porta]
- [María] Sílvia! - Hola, Bolaño, puc passar?
La mare que et va parir, estàs borratxa!
O fingeixes?
Vinc del dinar sindicalista d'associats,
i entre decisió i decisió, unes copetes.
Però tranquil·la, que m'han anat divinament.
Gràcies per recordar-me que va bé beure.
- [Sílvia] Perdona. - El problema el tinc jo, en prendria 14.
Bé, el cas és que he estat brindant amb l'Octavi, que és un tio estupendo.
Està molt femení l'Octavi últimament, no?
[María] Em regala núvols i plàtans de goma.
- Ah, sí? Què estrany, no? - Sí.
El que és estrany és que seguis aquí i no estiguis fent la cullereta amb el nòvio.
- Quin nòvio? El lerdo? - No he dit lerdo.
[Sílvia] Però ho penses.
Doncs et diré una cosa: sempre he sabut que ho era, però era el meu lerdo.
I follava bé.
[Sílvia] Ara he decidit que adeu.
Perquè no prenc les meves decisions després del teu número al replà.
Numerets dels vapors de l'alcohol.
Vine, que et porto a un lloc que crec que t'agradarà.
Que no sigui un bar.
[Sona "Basta Ya" de Xavier Capellas i Inma Ortiz]
♪ Basta de volverme loca ♪
♪ Quiero saber si estás conmigo ♪
♪ Esta noche ♪
Què passa, aquesta cara d'enfadat?
El discurs "L'amor és una merda" no era per mi?
A veure Rubio, no soc la bruixa de l'est, soc la Bolanyo.
- Tant t'importa el que jo opini? - T'admiro, María.
Deixa d'admirar-me com un quadre de Velázquez
i recorda que a partir de segon no em tindràs a classe.
♪ Deja de volverme loca ♪
[Timbre]
[Arnau] He vingut a descansar.
- Ja. - [Arnau] Val, Oti, m'he passat.
- No vull mal rotllos. - Has fotut el cante davant de tothom.
Ja, però el que he dit és veritat.
[Oti] Arnau, tu i jo no tornarem a estar junts.
- Val. - Estic amb altres coses, ja ho saps.
T'estimo perquè ets molt bon amic i hem estat temps junts.
Ho sento.
Si m'ho haguessis dit així al principi, no hauria pensat que és una bogeria teva.
- Tantes bogeries faig? - Bastantes i m'encanten.
[Música]
Però, que sigui contradictòria també et mola, no?
[Música]
- Però no tornarem a ser nòvios. - Qué va!
[Música]
- [Pol] Tens les cerveses? - Aquí.
Això va a la taula 10, el Dino ho vol en cinc minuts.
Hem d'espavilar.
[Pol] Papa.
- Hola, Pol. - Hola.
- Què tal? Estàs bé? - Bé.
Aquest és el famós garito.
- Et tracten bé? - Sí.
Si és així me n'alegro. I em convides a un xupito.
[Ángel] Pol, carinyo. Creus que el Biel es podria passar al nostre bàndol?
[Pol] L'Alfonso i la Glòria, els meus pares.
Deu meu! Als seus peus. Han fet una bona feina amb el seu fill.
Espero que es noti i ens ofereixis una llotja.
No es preocupi, vingui'n, els hi prepararé la millor taula.
[Música]
La companyia Satanassa Airline els hi agraeix la confiança que dipositen
per a aparcar les vostres avorrides vides.
[Riuen]
Els hi porto una mala notícia:
avui no actuo.
Colla d'hipòcrites.
Ve una amiga sorda, anem fent gests,
la gent creu que em diverteixo, però parlem de la químio del seu germà.
[Riuen]
[Artista] Així que seuré perquè tots vostès
[Artista] gaudeixin de l'actuació del comandant.
[Artista] Una confessió:
jo li vaig ensenyar tot el que sap.
[Riuen]
Espero que no ens estavellem.
Arranquem amb el Dino!
[Aplaudiments i crits]
[Música]
[El Dino comença a cantar]
♪ Yo no soy esa que tú te imaginas ♪
♪ Una señorita tranquila y sencilla ♪
♪ Que un día abandonas y siempre perdona ♪
♪ Esa niña así no ♪
♪ Esa no soy yo ♪
[Música instrumental]
♪ Yo no soy esa ♪
♪ Que tú te creías ♪
♪ La paloma blanca que te baila el agua ♪
♪ Que ríe por nada ♪
♪ Diciendo sí a todo ♪
♪ Esa niña así no ♪
♪ Esa no soy yo ♪
[Música instrumental]
♪ No podrás ♪
♪ Presumir jamás ♪
♪ De haber jugado ♪
♪ Con la verdad, con el amor ♪
♪ De los demás ♪
♪ Si en verdad me quieres ♪
♪ Yo ya no soy esa que se acobardaba ♪
♪ Frente a una borrasca ♪
♪ Luchando entre olas encuentra la playa ♪
♪ Esa niña así, no… ♪
♪ Esa no soy yo ♪
[Música instrumental]
♪ Pero si buscas tan solo aventuras ♪
♪ Amigo pon guardia en toda tu casa ♪
♪ Yo no soy esa que pierde esperanza ♪
♪ Piénsalo ya, no… ♪
♪ Yo no soy esa que tú te imaginas ♪
♪ Una señorita tranquila y sencilla ♪
♪ Que un día abandonas y siempre perdona ♪
♪ Esa niña así, no… ♪
♪ Esa no soy yo ♪
♪ Esa niña así, no… ♪
♪ Esa no soy yo ♪
[Música instrumental]
[Aplaudiments i crits]
Bravo!
Un minut, vull presentar-vos a dues persones.
Una és la catedràtica d'Ètica,
[Dino] de la facultat de Filosofia.
[Dino] Està al lloc més alt de l'Olimp del professorat universitari.
[Dino] No diré el seu nom, no sigui cas que la María Bolaño s'enfadi.
[Riuen]
María Bolaño.
[Aplaudiments]
[Sílvia] Bravo!
[Aplaudiments]
L'altra persona és un alumne seu,
[Dino] el llegat de Grècia, un filòsof nat.
[Dino] Vine aquí, puja amb mi.
Apolo Rubio!
[Crits i aplaudiments]
Cony, Apolo! Doncs m'agrada.
[Aplaudiments]
Digues alguna cosa.
- Què dic? - No sé, inventa't un premi
i fes el discurs d'acceptació. Però sigues breu. Apolo el Breu.
[Riuen]
Un premi? Doncs…
Diré quin és el premi.
El meu premi és saber que des que vaig néixer
hi ha algú que es preocupa per si he esmorzat,
o que li costa agafar el son quan sap que no puc dormir.
[Pol] Aquesta persona ha patit molt, se sent culpable
[Pol] per no haver-nos donat tot el que ell creia que mereixíem.
La vida no l'ha tractat molt bé,
però així i tot, encara compta acudits dolentíssims.
[Riuen]
Vull dir-li que em trobo bé,
i que sé que estarà allà pel que necessiti,
que no em faig a la idea que algun dia deixarem de viure junts.
Papa, tu ets el meu premi.
[Dino] Bravo, Apolo!
[Aplaudiments]
[Música]
Enhorabona per aquest emotiu moment paterno-filial.
Aquest és un amor en el qual sí que hi crec: el de pares a fills.
- El de profe a alumne no, oi? - No em ploriquegis.
Ja no et tindré com a profe.
Trobaràs professors tan bons com jo.
- O fixa't, fins i tot millors. - Tu ets la Bolaño.
I Bolaño només n'hi ha una.
Si em concentro una mica, potser em treus una llagrimeta.
No riguis, per mi ets un referent.
Et puc fer un petó?
Un petit petó discret.
Deixa't de petons i de mestres.
Ni el teu profe d'institut ni jo hi serem als moments importants de la teva vida.
[María] Un mestre és
un gran record, res més.
A veure, jo no et negaré que tenim el nostre ego.
[María] Noi, vola! Ja estàs volant sol.
Seguiràs equivocant-te.
T'ho diu una experta en l'art dels errors.
[María] Mira, Pol,
[María] hi ha gent que només existeix i gent que viu.
Tu què prefereixes?
Existir o viure?
[Música de fons]
[Alfonso] Tinc un fill que és una joia.
[Glòria] El taxista també ho sap, t'has passat tot el viatge dient-ho.
És cert, m'adono que soc un bon pare.
Jo no ho dubtava.
I això?
Alfonso Rubio.
[Porta]
[Glòria] Passes?
Hi ha una nota.
Un preciós tratge per un gran cavaller. Vicky.
[Alfonso] Mare meva!
- Els rics son molt estranys, Glòria. - I tu, molt bona persona.
[Dino] Això, respira profundament.
[Dino] Deixa que els vapors entrin al teu organisme.
[María] Cabró.
M'acabaré bevent el que queda i em menjaré els glaçons.
La meva obligació com a cavaller és apartar aquest whisky dels teus sentits.
[Dino] Què, María Bolaño?
No tens ganes de follar?
No soc suficient home per tu.
Però això no és culpa teva.
No hi ha res que a casa meva no es pugui fer realitat.
[Dino] Escolta, encara no confies en mi?
[Dino] Ara sí, ara em poses.
[La Bolaño riu]
No et faré un petó.
No seria la primera vegada que em rebutgen.
Escolta'm bé.
Crec que quan més et vingui de gust beure, més has de follar.
[Dino] Una via per a escapar. Folla, María, una mica de vici.
Fes-me un petó una vegada,
i a veure què sentim.
Fes-me un petó i deixa volar la imaginació.
Ja.
O sigui, jo tanco els ulls,
penso en el Clark Gable,
- i ens fem un petó. - És clar.
Jo Clark Gable i tu…
Dean Martin!
[Música]
Axel!
[Música]
- [Pol] Axel! Baixa! - [Axel] Què passa?
Has restaurat el millor paranimf del món i t'ho vull dir de prop.
[Gos bordant]
Què em deies?
- Què t'agafa ara? - No podia esperar demà a dir-t'ho.
Ha estat un dia intens, el debat ha anat genial.
Quan he entrat i he vist la feinada que has fet…
[Pol] Quina meravella!
[Pol] I per això, encara
m'he pillat més de tu.
M'han dit que t'has afanyat per mi.
- Bé… - [Pol] No, deixa'm parlar.
Jo sé que t'he marejat molt.
Jo no sé què és la felicitat,
[Pol] però crec que és semblant al que em passa amb tu.
Que…
Que si tu vols i sents el mateix,
podríem estar junts
i ja sense els meus mal rotllos.
Que ja toca, no?
[El Pol sospira]
[Pol] No vull plorar.
Jo vull que ploris.
[El Pol riu]
[Música]
TRES ANYS DESPRÉS
[Música]
[Crits]
- Ja està! - Ja està.
- Que fort, eh? - Sí.
- Nois! - Eh!
- Ai, ja estem! - La Bolaño, algú l'ha vista?
- No. - Pensava que vindria.
Mira el teu nòvio.
[Música]
- Oti. - [Oti] Amor.
- [Pol] Sílvia Montoliu. - Professor Rubio.
- He acabat la carrera. - Ets dels pocs supervivents.
- [Sílvia] Ara a què et dedicaràs? - La Bolaño on és?
Encara dona voltes per les illes gregues amb el Dino.
- Quines vacances! - [Sílvia] I tant.
Tinc un missatge per a tu: m'ha demanat que et faci un "petit petó discret".
[El Pol riu]
Mira'l.
D'on has tret aquest tratge, papa?
Hola. El tenia preparat per grans ocasions.
- Impecable. - Arruga'l amb una abraçada, fill.
Ho he aconseguit, eh papa?
[Alfonso] Mai no ho vaig posar en dubte, ets el raro de la família.
- Felicitats, carinyo. - Gràcies, Glòria.
L'Axel no ha vingut?
No ha pogut venir, esta liat amb el treball tot el dia.
- Ja, perdona que et digui, però… - Alfonso!
[Alfonso] Deixa'm parlar.
Cony, que una ocasió així mereix agafar-se un dia de festa.
- Oti, felicitats! - [Oti] Gràcies.
- Oti, carinyo. - Mama!
- Un matemàtic i una filòsofa! - [Oti] Vaig fer alguna xuleta, eh?
[Tots riuen]
[Música]
Saps què significa?
Eudaimonia. Ni papa. Això que és, llatí?
- Grec. - [Alfonso] Vaja!
Literalment es tradueix com "bon esperit".
Seria una cosa així com la felicitat.
No ha arribat el moment de considerar-te un ésser feliç?
És clar que sí, he arribat a la eudo…
- Cony, a la felicitat! - Ben dit.
Escolta, per ser la teva primera classe està bé. Fins i tot jo ho he entès.
- Posa'm un excel·lent, mestre. - Matrícula d'honor et posaré.
Escolta, em sap greu dir-t'ho: amb mi d'alumne ho has tingut fàcil,
però quan et posis davant de 25 cabroncetes…
Seran uns cabroncetes encantadors.
[Oti] Va, foto, foto!
Espereu-me per la foto, per favor!
[Murmuren]
[Música]
Oti, una mica més cap aquí.
- [Sílvia] Que macos! - [Pol] Posa-t'hi tu.
[Música]
[El mòbil del Pol sona]
Hola, Cati! T'he trucat, soc un pesat, però com que vas dir
[Pol] que miraries allò de les vacants…
No n'hi ha cap, eh?
Ja, fa un any que espero plaça per treballar de profe.
Sí, paciència. Suposo que no estaré tota la vida pintant parets.
Per cert, si vols una mà de pintura al teu pis, m'ho dius.
Val, val.
Suposo que la setmana que ve et tornarà a trucar el pesat del Pol Rubio.
Molt bé, gràcies. Adeu.
[Música del mòbil del Pol]
[Sona "Chicle Cosmos" - La Casa Azul]
♪ …no me echas de menos ♪
♪ Tanto soñar con perderte en el mar ♪
♪ Que los años te comieron ♪
♪ Llevo tanto tiempo aquí sin verte ♪
♪ Te imagino un poco diferente ♪
♪ Algo más dulce en tus miradas ♪
♪ Y más amarga en tus palabras ♪
♪ Y hoy te recuerdo empapada ♪
♪ En aguanieve azul de madrugada ♪
♪ Enero del 84 ♪
♪ Y un mar de barro en tus zapatos ♪
♪ Y yo gritando ♪
♪ Quiero que me des un chicle cosmos ♪
♪ Que me lleves hasta venus ♪
♪ En tu corazón repleto de pequeños cuentos ♪
♪ Quiero que me des un chicle cosmos ♪
♪ Que emprendamos nuestro vuelo ♪
♪ Hacia aquel mar de tus sueños ♪
♪ Cuánto me cuesta recordar ♪
♪ No me atrevo a respirar ♪
♪ Si vuelves no te querré más ♪