NETFLIX UVÁDÍ
PŮVODNÍ SÉRII MOVISTAR+
Hele, bude to dobré. Všechno jsme prošli.
- Témata známe… - Zvládnu to.
Jo, neboj, kámo. Nastudovali jsme toho tuny.
Improvizace mi nejde, já…
Půjde to.
- Když začneme… - Sundávají to.
- Bože, opravdu. - Aniole!
Ahoj. Pol. Jmenuji se Pol.
Nepamatuji se. Zapomeňme na Aniola.
Dobře. Co tady děláte?
- Přišel jste to sundat? - Nejenom to.
Strávili jsme tu s Axelem dny.
- Aha? - Ne, není tady.
Šel domů spát. Je to flákač.
Pracujeme tvrdě a jak se dalo čekat,
vzdal to na poslední chvíli.
Zničehonic měl najednou naspěch.
Chtěl to dodělat.
Jako by potřeboval začít něco důležitější, víš?
Pole, děkan čeká.
Hned tam budu.
Díky, Joaquime.
- Nashle. - Hodně štěstí.
Axel pracoval do noci, aby to pro mě dokončil.
Je jasné, že je zamilovaný.
Nevím.
Ale víš.
Jsi teď motivovanější, že?
Ano.
SYMPÓZIUM PROTI FILOZOFII
PÁTEK, 11:30 V HLAVNÍM SÁLE
MAGISTŘI
Díky Radě můžeme nyní odhalit
krásný sál, který byl nedávno rekonstruován.
Tyto výjimečné prostory byly svědky historie.
Tisíce studentů
tady slavily promoce.
Dnes oslavujeme.
Oslavujeme znalosti,
kritické myšlení.
Vítáme moudrost.
Motto naší univerzity je…
„Libertas perfundet omnia luce.“
„Svoboda vše zaplaví světlem.“
Budiž světlo.
Nemiluje mě příliš?
Alfonso!
Byl jsem na odchodu.
- Och. - Řekla jste, že když jsem tu dneska
naposled, můžu jít už ve 12.
Odcházím. Tady mám výpis přesčasů.
Dobře.
Čekáte někoho?
Ano.
- Mohu vám nějak pomoci? - Ne.
Dejte mi to. Chápu, chcete dostat peníze a jít.
No, nejsem tady pro zábavu.
Nalakoval jste zahradní židle?
Ano, jak jsme se domluvili
Dobře. Počkejte tady, donesu výplatní
pásku, podepíšete ji a můžete jít.
Není kam spěchat, paní.
Teď nemusím spěchat? Jste vtipný.
Ano,
zorganizovali jsme sympózium,
protože chceme debatovat o lásce.
Jedna věc…
Promiňte, jen jednu otázku.
Nestuduji filozofii. Dělám matiku
a myslím, že název té debaty je zvláštní.
Proč „proti“ filozofii?
Toto je mandarinka.
Je stejná pro všechny, ovoce.
Ale co si myslí filozof?
Diví se, proč existuje a kde se vzala
a kam směřuje.
Použili jsme ten název,
protože filozofie nutí mozek pracovat,
dokud vás neoslabí.
Tak jsme se chtěli sami sebe zeptat, je reflexe tak důležitá?
Nekecáme.
Máme dobrou morálku.
Kariéra filozofa je dobrá cesta
jak umřít na vyhladovění.
Filozofie není nezbytná?
Filozofie je potřeba už jen na tuto otázku.
Když se ptáte, filozofujete.
A otázka zní,
mohla by filozofie neexistovat?
Možná jsme, jako všichni
filozofové odsouzeni myslet na ostatní.
Jsme ochotní filozofovat?
O některých hlubokých věcech lidé nechtějí uvažovat.
Jistě, protože jsou praktičtí jako děkan.
Odpracuje si svoje, jde domů a o prázdninách na dovolenou.
Závidím vám, pane.
Prázdniny od studentů jako vy jsou to, co potřebuji.
Kde je sakra Bolañová?
Přijdu, ale budu radši, když
začnou beze mě a já se přidám později.
Děláte to samé.
Popravdě, včas chodím jen na své přednášky.
Omluvte mě.
Důležité je
že mám za sebou 183 dnů bez pití.
Ale přemýšlela jsem, jestli bych si nemohla
občas dát pivo, třeba jednou za týden?
Opravdu po tom toužím.
Hlavně teď, když tolik nevídám dceru.
Žije se svým přítelem…
Takže, to je vše.
Žádné pití, ani dcera…
Takže, uvidíme, co se stane.
Omezuje láska naši osobní svobodu?
Nutí nás dělat různé věci?
Co preferujeme? Život v páru, nebo osamotě?
Ty preferuješ pravidelný sex.
Ne, vážně.
Očividně je na nás vyvíjen kulturní
tlak někoho najít a založit rodinu.
Prolomme tento trend.
Spousta párů se nemiluje ale zůstávají
spolu, protože tak to je.
To se stane, když láska zmizí,
ale zůstane potřeba závislosti.
Co to znamená?
Že přijmeme podřízení jako další součást života?
Chceme, aby nás někdo ovládal, protože nás povede životem.
Vždy cituji Dostojevského.
Dobré ráno.
Toto napsal Dostojevský.
„Pro volného člověka není žádná touha tak lákavá,
než najít někoho, před kým může pokleknout.“
Skvělý citát.
Jako lidské bytosti, jsme nejistí a bezbranní.
A také závislí.
Ano, skvěle.
Můžete začít zítra?
Dobře, to mi vyhovuje.
Je to velký dům, spousta práce.
Výplatní páska.
Řidičák?
Och, taková úleva!
Ano.
Samozřejmě dostanete smlouvu.
Ano, přijďte zítra ve 12,
ukážu vám v klidu celý dům.
Skvěle. Dobře. Děkuji. Nashle.
- Podepsal jste to? - Ano.
Tady máte šek na vaše jméno.
Alfonso Rubio Escobar.
Jdu si ven dát drink, abych si užila sluníčko.
- Mohu vám to odnést? - Ne, naúčtoval byste mi to.
Alfonso. Neodcházíte?
Poslouchejte.
Nechtěl jsem vás ranit.
Nepřišel jsem se sem bavit, ale práce tady se mi líbila.
Dobře, jsem ráda.
Dobře.
To je vše?
„To je vše“ co?
No, nezasloužím si trochu…
Trochu čeho?
Nenacházím slova. Nic než chladné „sbohem“.
Hodně štěstí, Alfonso.
Bylo mi opravdu potěšením vás poznat.
- Nebuďme sentimentální, ano? - Samozřejmě.
Jsem si jistá, že se jednou znovu potkáme.
To doufám.
Nezapomeňte lakovat židle
- častěji… - Ano.
Paní Victorie.
Měj se.
Děkuji za všechno.
KUŘECÍ POLÉVKA „ALFONSOVA SPECIALITA“
Dobře, počkejte chvíli.
Můžeme být v tak individualistické a narcistické společnosti
schopni lásky?
Samozřejmě.
Vztahy jsou komplikovaní, ale nejsme to právě my,
kdo lásku komplikuje?
Musíte se uvolnit.
Zamilovat.
Jak sladké.
Ještě slovo a je ze mě bonbón.
No tak, co to je?
Konference pro naivní?
Možná si neuvědomujete,
že většina z vás je předurčená v lásce selhat?
Má kamarádka Silvia Montoliu položila klíčovou otázku.
Zapadá láska do individualistické
společnosti?
A všichni jste bez přemýšlení řekli „ano“,
jako v pohádce.
No, já říkám „ne“.
Není zde prostor pro lásku.
Osud vztahu může být popsaný jediným slovem.
Rozchod.
A platba za hostel.
Takže co navrhujete jako alternativu?
Věčnou samotu?
Zamilujte se do sebe
a podporujte kulturu schopnosti být sám se sebou.
Ale schopnost mít rád sebe nám dává schopnost milovat.
Nepopírám schopnost milovat.
Myslím, že jakmile jsou spolu,
je pro většinu párů selhání garantováno.
I kdyby to byla
pravda, důležitost lásky je nepopiratelná.
Důkazem jsou seznamovací aplikace.
To není láska, chlapče, to je sex.
Láska je spojená s dobrem, s konceptem konání dobra.
Zavrhnete-li lásku, zavrhujete dobro,
nejste v etické společnosti.
Skutečná láska je v podstatě iluze.
Milovat nemocného člověka,
téměř nikdo to nedělá.
Protože nikdo nedokáže dát celé srdce někomu jinému.
Už dost, že?
Není to smutné?
Budu radši naivní,
věřit na lásku a… Bolañová, chvíli neposlouchejte.
Oti…
Pořád tě miluji.
- Jsme nejlepší! - Ano!
Bolañová byla v ráži! To byla pořádná výměna.
- Ticho. - Jsme skvělí.
Hlavně ty, našla jsi lásku.
- Arnaua zabiji. - Odešel. Má strach.
Nelíbila se mi atmosféra, kterou vyvolal.
Bylo to milé gesto.
- Myslím, že bys mu měla dát šanci. - A co tvůj Axel?
Ahoj!
Tati?
Ahoj, Pole. Tvůj otec tady není.
Och, dobře. Jdu do práce.
- Hej, jaké to bylo? - Dobré. Velmi dobré.
Mám radost.
Byla bych ráda přišla s tvým otcem.
Můj táta a filozofická debata?
V čem je problém?
Je hloupý?
Ne.
Jen si ho nedokážu představit, jak mluví o těch tématech.
Myslím, že chápe spoustu věcí.
Stalo se něco?
Viděli jsme léky, které bereš.
Tvůj otec je našel, když hledal oblečení pro Raie.
- Dobře, dobře… - Klid.
- Neboj. Cítíš se dobře? - Ano.
Glorie, jsem v pořádku. Léčím se, ale nechci, aby se to vědělo.
Nic jste neřekli. Byl hysterický?
Trochu. Jako ty teď.
Vysvětlím to.
- Byl jsem z kolegou. - Neptala jsem se.
Nemusíš se obhajovat nebo cítit provinile.
Ano, tvůj otec hodně plakal.
Bál se, že ztratí svého syna.
Chtěl jsem se svěřit, ale ne přednášku.
Jakou přednášku?
Teď to ví.
Jen chce, abys s ním mluvil.
Vážně?
Ano, drahý, neboj.
Jsi teď jak moje máma.
Silvie?
Ahoj, Bolañová. Můžu dovnitř?
Nemůžu tomu uvěřit.
Jsi opilá? Nebo to hraješ?
Byla jsem na večeři členů odborů.
A mezi každým rozhodnutím jsme pili.
Ale neboj, cítím se dobře.
Díky za připomenutí,
- jak skvělý pocit to je. - Promiň.
Ne, je to můj problém.
- Dala bych si 14 panáků. - Dobře.
Já jen, pila jsem s Octavim,
který je opravdu úžasný člověk.
Není Octavi velmi ženský v poslední době?
Dává mi marshmallows a…
banánové želé.
- Vážně? - Ano.
To je zvláštní.
Zvláštní je, že
sedíš tady, místo aby
ses tulila ke svému příteli.
Jakému příteli? Tomu idiotovi?
- Neřekla jsem idiotovi. - Ne, ale myslela.
Podívej, řeknu ti tohle.
Vždycky jsem věděla, že je idiot, ale byl můj.
A sex byl skvělý.
Rozhodla jsem se to ukončit.
Protože po tvém výstupu na schodech nerozhoduji.
Výstup alkoholových výparů.
Pojď, vezmu tě někam, kde se ti to bude líbit.
Ne do baru.
Nech, nech mě být.
Dost toho bláznění.
Chci vědět,
zda se mnou budeš
dnes v noci.
Hej, hej…
Copak? Co ten naštvaný výraz?
Neříkejte, že řeč o „lásce na houby“
- nebyla namířena na mě. - Hele.
Nejsem zlá čarodějnice. Jsem Bolañová. Toť vše.
- Je pro tebe důležité, co si myslím? - Obdivuji vás.
Přestaň mě obdivovat jako obraz od Velazqueze.
A pamatuj, že od příštího roku
tě nebudu učit.
Šel jsem si… odpočinout.
Dobře.
Dobře, přehnal jsem to. Ale nechci žádné problémy, ano?
Bože, udělal jsi scénu přede všemi, kámo.
Dobře. Ale řekl jsem pravdu.
Arnau…
- my dva se k sobě nevrátíme. - Ano. Dobře.
Mám něco jiného, víš.
Miluji tě, protože jsi skvělý přítel a byli jsme spolu věčnost, ale…
Promiň.
Nemyslel bych, že je to tvůj bláznivý nápad, kdybys to řekla na začátku.
Kolik bláznivých nápadů mám?
Spousty.
A já je miluji.
Jsem rozporuplná, i to miluješ?
Ale nevrátíme se k sobě, ano?
Rozhodně ne!
- Kevine, pivo? - Tady.
Dobře. Stůl deset, Dino ho chce mít do pěti minut.
Pohni.
Tati.
Ahoj, Pole.
Ahoj.
Jak se daří?
- Jsi v pořádku? - Ano.
Tak to je ten slavný bar.
Jsou na tebe hodní?
Ano, jsou.
Je-li to pravda, jsem rád.
Dám si panáka.
Pole, zlato, nemyslíš, že Biel by mohl přejít k nám?
Alfonso a Gloria. Mí rodiče.
Panebože! K vašim službám!
Svého syna jste vychoval dobře.
Doufal jsem, že si všimnete, a usadíte nás.
Nebojte. Pojďte se mnou. Připravím vám nejlepší stůl.
Společnost Satanassa Airlines vám děkuje za důvěru,
takže můžete pozastavit své nudné životy.
Přináším špatné zprávy.
Dnes nezpívám.
Vy bando pokrytců.
Je tu má hluchá kámoška.
Děláme gesta. Lidé si myslí, že se bavím,
ale mluvíme o chemoterapii jejího bratra.
Takže já si sednu, abyste si všichni mohli užít
kapitánovo vystoupení.
Jedno přiznání…
Naučila jsem ho všechno, co umí.
Doufám, že vás neoslepíme.
Začneme Dinem!
Nejsem to, co si představuješ.
Klidná a jednoduchá žena,
kterou jednou opustíš a která ti vždy odpustí.
Ta dívka,
já nejsem ta dívka.
Nejsem ta, za kterou mě máš.
Bílá holubice. co roztančí vodu,
co se směje jen tak, na všechno říká ano.
Ta dívka,
já nejsem ta dívka.
Nikdy se nepochlubíš,
že sis hrál
s pravdou, s láskou,
se všemi ostatními.
Pokud mě opravdu miluješ,
už nikdy nebudu tou dívkou,
kterou děsí bouřky,
co bojovala ve vlnách a najednou našla pláž.
Ta dívka,
já nejsem ta dívka.
Ale pokud si chceš jen užít,
rozestav stráže po celém svém domě.
Nejsem ta, co ztrácí naděje.
Mysli na to, že už ne.
Nejsem to, co si představuješ.
Klidná a jednoduchá žena,
co jednoho dne odejde a všechno odpustí.
Ta dívka,
já nejsem ta dívka.
Ta dívka,
já nejsem ta dívka.
Bravo!
Dejte mi chvilku,
chci představit dvě osoby.
Jednou je profesorka etiky
na Filozofické fakultě.
Je na vrcholu
hory Olymp univerzitní fakulty.
Neřeknu její jméno, aby se María Bolañová nenaštvala.
María Bolañová.
Bravo!
Druhou osobou je její student.
Dědictví Řecka, rozený filozof.
Pojďte za mnou.
Apollón Rubio!
Páni, Apollón? Skvělé!
Bravo!
Krasavče!
Řekni něco.
- Co? - To se ptáš mě?
Vymysli si třeba, že jsi vyhrál.
Řekni děkovnou řeč. Nevím!
Ale stručně, jo? Apollón je stručný.
Výhra?
No…
Řeknu vám, co je má výhra.
Výhrou je vědět,
že od mého narození tady byl někdo, kdo se staral, že mám co snídat.
Zůstával vzhůru, když
věděl, že nemůžu spát.
Ten někdo trpěl, protože se obviňoval,
že nám nemůže dát, co si myslí, že si zasloužíme.
Život k němu nebyl dobrý,
ale on mi nepřestává říkat hrozné vtipy.
Chci mu říct, že je mi dobře.
Že vím…
že je tu, když ho potřebuji.
Neumím si představit, že bychom spolu nežili.
Tati, jsi moje výhra.
Bravo, Apollóne.
No…
Gratuluji k tomu emotivnímu momentu otce a syna.
To je láska, v níž věřím, rodiče a děti.
- A láska učitele ke studentovi? - Nechtěj mě rozbrečet.
Už mě nebudete učit.
Najdeš učitele stejně dobré jako já.
Nebo možná ještě lepší.
Vy jste Bolañová. Je jen jedna Bolañová.
Počkej, když se budu soustředit,
vymáčkneš ze mě malou slzu.
Nesmějte se. Jste inspirativní.
Mohu vás políbit?
Malý, diskrétní polibek.
Nech těch polibků a učitelů.
Váš středoškolský učitel i já budeme
pryč po většinu tvého života.
Učitel je
milá vzpomínka.
Nic víc.
Nehodlám zapírat, že máme ego,
ale chlapče, je čas se rozletět.
Poletíš sám.
Pořád budeš dělat chyby.
Říkám ti to jako expert v umění chybovat.
Podívej, Pole,
jsou lidé, kteří jen existují,
a lidé, co žijí.
Co upřednostníš?
Existovat nebo žít?
Můj syn je poklad.
Ten taxikář to už taky ví. Mluvil jsi o tom celou cestu.
No, je to pravda.
Zjistil jsem, že jsem dobrý otec.
Nepochybovala jsem.
Co to je?
Alfonso Rubio.
Můžeš dovnitř?
Dobře.
Pomoz mi.
Ten oblek.
Je tady lístek.
„Krásný oblek pro skvělého muže. Vicky.“
Podívej.
Dobře…
Můj Bože.
Boháči jsou divní, Glorie.
A ty jsi dobrý člověk.
Tady, zhluboka dýchejte.
Ať do vás ty výpary vstoupí.
Nebuďte parchant,
nakonec budu dopíjet zbytky a jíst led.
Takže, mou povinností gentlemana je dostat whisky z dohledu.
Copak, Marío Bolañová?
Nechcete souložit?
Nejsem pro vás dost muž.
Ale to není vaše chyba.
V mém domě není nic, co se nemůže stát realitou.
Pořád mi nevěříte?
Teď už ano.
Teď mě vzrušujete.
Nechystám se vás políbit.
Není to mé první odmítnutí.
Poslouchejte mě.
Myslím, že čím víc chcete pít, tím víc sexu byste měla mít.
Vybočení z cesty.
Sex, Marío. Je trochu návykový.
Polibte mě, jen jednou.
Ať poznáme ten pocit.
Polibte mě a nechte představivost, ať se rozletí.
Dobře.
Nebo radši zavřu oči,
budu myslet na Clarka Gabla,
- a políbíme se. - Jistě.
Jsem Clark Gable a vy…
Dean Martin.
Axeli!
Axeli.
- Pojď dolů. - Co se děje?
Zrekonstruoval jsi nejlepší sál na světě.
Co jsi říkal?
- Co je? - Nemohl jsem vydržet do zítřka.
Dnešek byl intenzivní. Sympozium bylo úžasné,
ale když jsem vešel
a viděl, co jsi dokázal… Umělecké dílo.
A proto…
jsem po tobě zatoužil ještě víc. Vím, že jsi to dokončil kvůli mě.
- No… - Ne, nech mě chvíli mluvit.
Vím, bylo ti ze mě zle.
Nevím, co je to štěstí, ale musí
to být to, co cítím s tebou.
A jestli…
nevím, jestli chceš a…
a cítíš to samé, můžeme být spolu.
Bez mých nudných keců.
Není na čase?
Nechci brečet.
Chci, abys brečel.
O TŘI ROKY POZDĚJI
Co?
- A je to! - A je to!
- Super. - Ano.
- Lidi! - Ahoj!
Nádhera.
A je to!
Videli jste Bolañovou?
- Ne. - Myslel jsem, že přijde.
- No. - Tvůj přítel.
Oti…
- Paní Montoliu. - Professore Rubio.
- mám státnice. - Jeden z mála přeživších filozofie.
Co budete dělat teď?
Sakra. A co Bolañová?
Cestuje s Dinem po řeckých ostrovech.
- Skvělé prázdniny. - Ano.
Ale poslouchejte, poslala mi pro vás zprávu.
Řekla, ať vám dám „malý, diskrétní polibek.“
Podívej na něj.
Odkud máš ten oblek, tati?
Není skvělý? Měl jsem ho připraven na velkou událost.
- Nemá chybu. - Pojď, umaž ho objetím, synu.
Dokázal jsem to.
Nikdy jsem o tobě nepochyboval. Jsi v naší rodině ten zvláštní.
Blahopřeji, drahý.
Dík, Glorie.
Takže Axel nepřišel?
Nemohl.
Má celý den spoustu práce.
Pravda. Promiň, že to říkám, ale…
Alfonso, dost.
Nech mě mluvit.
Příležitost, jako je tato, si žádá den volna.
A je to. Řekl jsem to.
- Oti, gratuluji. - Díky, tati.
- Oti, zlato. - Och, mami.
Matematik a filozof!
Zvládla jsem to, že?
Víš, co to je?
„Eudaimonia.“ Nemám tušení.
Co je to, Latina?
- Řečtina. - Páni!
Doslova se to překládá jako "dobrý duch."
Je to něco jako… štěstí.
Nemyslíš, že je načase, abys přiznal, že jsi šťastný?
Jistě. „Eudai“… sakra, štěstí je tady!
Hezky řečeno!
Hele…
Tvá první hodina byla skvělá.
I já jsem tomu rozuměl.
Dej mi jedničku, učiteli!
Jedničku s hvězdičkou.
Nerad to říkám.
Se mnou jako studentem bys to měl jednoduché,
ale když tě postaví před 25 malých smradů…
Budou to okouzlující malí smradi.
- Tak pojď, vyfotíme se. - Fotku.
Ano, ano.
Počkejte s focením na mě, prosím.
No tak.
Oti, kousek tam, dobře.
- Roztomilé! - Vyfoťte se s námi.
Ahoj, Cati.
Ano, volal jsem.
Jsem otravný, ale minulý týden
jsi říkala, že se podíváš na volná místa…
Pořád nic?
Dobře.
Já jen, že už čekám na místo učitele rok.
Ano, jasně. Trpělivost.
Doufám, že nebudu malovat do konce života.
Pokud bys chtěla vymalovat, dej mi vědět.
Dobře.
Dobře. Tak příští týden, otravný Pol Rubio zase zavolá.
Skvělé. Díky.
Ahoj.
Nemožné.
Neříkej,
že ti nakonec chybím.
Všechny ty sny
o ztroskotání na moři a ta
léta z tebe udělali skvělého člověka.
Neviděl jsem tě tak dlouho.
Určitě ses hodně změnil.
Sladší vzhled
a kyselejší řeči.
Pamatuji si tě promáčeného
z modré plískanice v to ráno
v lednu roku '84
a tvé boty plné bláta.
A zakřičel jsem,
že chci kousek žvýkačky cosmos.
Vezmi mě na Venuši
ve tvém srdci plném
malých příběhů.
Chci kousek žvýkačky cosmos,
abychom se naučili doletět
k tomu moři z tvých snů.
Neviditelné sny.
Je tak těžké si vzpomenout.
Neodvažuji se dýchat.
Pokud se vrátíš, budu tě milovat víc.
Je tak těžké si vzpomenout.
Neodvažuji se dýchat.
Přijdeš-li, přines své moře.