‏NETFLIX מציגה
‏- סדרה מקורית של MOVISTAR -
‏הכול יהיה בסדר. חזרנו על כל הנושאים.
‏אנחנו מבינים את הנושאים… ‏-יש לי את זה.
‏כן, יהיה בסדר, אחי. למדנו הרבה.
‏אני גרוע באלתור, אני…
‏אני אקח פיקוד.
‏כשנתחיל… ‏-תראו, הם מפרקים את זה.
‏נכון, אני לא מאמין. ‏-אניול.
‏היי. פול. קוראים לי פול.
‏לא זכרתי. בוא נשכח מאניול.
‏בסדר גמור. מה אתה עושה כאן?
‏באת לפרק את זה? ‏-לא רק לפרק.
‏העברתי את הימים האחרונים סגור עם אקסל.
‏הא? ‏-לא, הוא לא כאן.
‏הוא הלך הביתה לישון. הוא עצל.
‏אנחנו עושים עבודה קשה, וכצפוי,
‏הוא ויתר ברגע האחרון.
‏פתאום הוא התחיל למהר.
‏הוא היה חייב לסיים מהר.
‏כאילו היה צריך להתחיל משהו חשוב אחר, ‏אתה יודע?
‏פול. סליחה, אבל הדיקן מחכה.
‏אני כבר בא.
‏תודה, ז'ואקים.
‏להתראות. ‏-אני מקווה שילך טוב.
‏אקסל נשאר בעבודה ‏כדי לסיים את האולם בשבילי.
‏ברור שהוא מאוהב.
‏אני לא יודע.
‏כן, אתה יודע.
‏עכשיו תהיה לך יותר השראה, נכון?
‏כן.
‏- סימפוזיון נגד הפילוסופיה -
‏- יום שישי, 11:30 באולם הגדול -
‏- מורים -
‏הודות לדירקטוריון אנחנו יכולים לפתוח היום
‏את האולם היפה ששוחזר לאחרונה.
‏החלל הייחודי הזה היה עד להיסטוריה.
‏אלפי תלמידים
‏חגגו כאן את סיום לימודיהם.
‏היום אנחנו חוגגים.
‏אנחנו חוגגים ידע
‏ואת הרוח הביקורתית.
‏אנחנו מריעים לתבונה.
‏המוטו של האוניברסיטה הוא…
‏"ליברטאס פרפונדט אומניה לוקה".
‏"החופש מאיר הכול באורו".
‏ויהי אור.
‏הוא אוהב אותי יותר מדי?
‏אלפונסו.
‏בדיוק עמדתי ללכת, גברת.
‏אה.
‏אמרת שמכיוון שזה היום האחרון שלי
‏אני יכול לסיים בשעה 12.
‏אני הולך. תראי, ‏רשמתי את שעות העבודה הנוספות.
‏בסדר.
‏את מחכה למישהו?
‏כן.
‏אני יכול לעזור לך במשהו? ‏-לא.
‏תן לי את זה, אני מבינה ‏שאתה רוצה לקבל תשלום וללכת.
‏טוב, אני לא כאן בשביל הכיף.
‏משכת בלכה את הכיסאות בחוץ?
‏כן, כמו שסיכמנו.
‏יופי. חכה כאן, אני אביא את תלוש השכר שלך.
‏אתה יכול לחתום עליו וללכת.
‏אין סיבה למהר, גברת.
‏עכשיו אין סיבה למהר? אתה מצחיק.
‏טוב,
‏ארגנו את הסימפוזיון הזה
‏כי אנחנו רוצים לערוך דיון בנושא האהבה.
‏דבר אחד…
‏סליחה, זו רק שאלה.
‏אני לא לומד פילוסופיה, רק מתמטיקה,
‏ואני חושב שכותרת הדיון מוזרה.
‏למה "נגד" הפילוסופיה?
‏זו מנדרינה.
‏מבחינת כולם זה פרי,
‏אבל מה חושב הפילוסוף?
‏הוא תוהה למה היא קיימת, מאיפה הגיעה
‏ולאן הולכת המנדרינה.
‏בחרנו את הכותרת הזאת
‏כי פילוסופיה גורמת למוח לעבוד
‏עד שהוא משתק אותך.
‏אז רצינו לשאול את עצמנו, ‏ההתבוננות העצמית חיונית?
‏אנחנו לא צוחקים.
‏יש לנו מוסר מפותח.
‏אומרים שפילוסופיה היא מסלול לימודים טוב
‏אם רוצים לגווע ברעב.
‏אם כך, פילוסופיה לא הכרחית?
‏פילוסופיה הכרחית לעצם השאלה הזאת.
‏גם כשאתה מפקפק בה אתה עוסק בפילוסופיה.
‏והשאלה צריכה להיות
‏האם אפשרי שפילוסופיה לא תתקיים?
‏כפילוסופים, ייתכן
‏שנועדנו לחשוב על אחרים.
‏האם אתם מוכנים להתפלסף?
‏יש דברים עמוקים ‏שאנשים לא רוצים לחשוב עליהם.
‏בוודאי, כי אנשים הם מעשיים, כמו הרקטור.
‏הוא עושה את העבודה שלו, ‏חוזר הביתה ויוצא לחופשות בקיץ.
‏אני מקנא בך, אדוני הרקטור.
‏חופשה מסטודנטים כמוך ‏זה בדיוק מה שאני צריך.
‏איפה בולאניו, לעזאזל?
‏אני אגיע לשם,
‏אבל אני מעדיפה שיתחילו את הדיון בלעדיי ‏ואני אצטרף אליהם בהמשך.
‏את עושה כאן אותו דבר.
‏האמת, אני מגיעה בזמן רק לשיעורים שלי.
‏תסלחו לי.
‏הדבר החשוב הוא…
‏אני לא שותה כבר 183 יום.
‏אבל אני תוהה, ‏אני לא יכולה לשתות כוס בירה אחת
‏מדי פעם, אפילו רק פעם בשבוע?
‏מתחשק לי, באמת.
‏במיוחד כעת, כשהבת שלי ואני ‏לא מתראות באותה תדירות
‏כי היא עברה לגור עם החבר שלה…
‏טוב, זהו זה.
‏בלי שתייה, בלי הבת שלי.
‏עוד נגלה מה יקרה בסוף.
‏האם האהבה מגבילה את החופש האישי שלנו?
‏האם היא מאלצת אותנו לעשות דברים?
‏מה אנחנו מעדיפים, לחיות כזוג או לחיות לבד?
‏מעדיפים לזיין.
‏לא, ברצינות,
‏ברור שיש לחץ חברתי
‏למצוא בן זוג ולהקים משפחה.
‏בואו נבטל את המגמה הזאת.
‏אצל הרבה אנשים נגמרה האהבה ‏אבל הם נשארים יחד
‏כי החיים הם כאלה.
‏מה קורה כשהאהבה נעלמת
‏אבל תלות הכרחית כלשהי ממשיכה להתקיים?
‏מה המשמעות של זה?
‏שאנחנו מקבלים בכניעה עוד פן של החיים?
‏אנחנו רוצים שמישהו ישלוט בנו ‏כי זה מנחה אותנו בחיינו.
‏אני תמיד מצטטת את דוסטויבסקי.
‏שלום.
‏דוסטויבסקי כתב את זה:
‏"אין רצון שמושך יותר עבור האדם החופשי
‏מאשר למצוא אדון לכרוע לפניו".
‏זהו משפט גדול.
‏כבני אדם אנחנו הפכפכים וחסרי הגנה.
‏ונוסף לכול, אנחנו מכורים.
‏כן, מושלם.
‏תוכל להתחיל מחר?
‏בסדר, זה מצוין מבחינתי.
‏הבית גדול, יש הרבה עבודה.
‏תלוש משכורת. תחתום.
‏יש לך רישיון נהיגה?
‏אוי, איזו הקלה.
‏כן.
‏מובן שיהיה חוזה.
‏כן, אם תוכל לבוא מחר בשעה 12
‏אני אראה לך את הבית בנחת.
‏מצוין. יופי. תודה. להתראות.
‏חתמת? ‏-כן.
‏הנה הצ'ק שלך.
‏אלפונסו רוביו אסקובר.
‏אני אנצל את השמש ואשתה בחוץ.
‏אני יכול לקחת את זה בשבילך, גברת? ‏-לא, אתה תגבה ממני כסף על זה.
‏אלפונסו, אתה לא הולך?
‏תשמעי.
‏לא רציתי לפגוע בך.
‏לא באתי לכאן להנאתי, אבל נהניתי לעבוד כאן.
‏יופי, אני שמחה.
‏בסדר.
‏זהו זה?
‏"זהו זה" מה?
‏טוב, לא מגיע לי…
‏מה מגיע לך?
‏אני לא מוצא את המילה, ‏עוד משהו חוץ מ"להתראות" קר.
‏בהצלחה, אלפונסו.
‏שתדעי, היה תענוג עבורי להכיר אותך.
‏בוא לא נהיה סנטימנטליים, בסדר? ‏-ברור שלא.
‏אני בטוחה שיום אחד נתראה שוב.
‏אני מקווה.
‏תזכרי למשוך בלכה את הכיסאות
‏לעתים קרובות יותר. ‏-כן.
‏גברת ויקטוריה.
‏להתראות.
‏תודה על הכול.
‏- מרק עוף עם מגע הקסם של אלפונסו -
‏בסדר, חכו רגע.
‏בחברה אינדיבידואליסטית ונרקיסיסטית כל כך,
‏אנחנו בכלל מסוגלים לאהוב?
‏כמובן.
‏מערכות יחסים הן מורכבות, אבל אנחנו אלה
‏שסיבכנו דבר פשוט כמו האהבה, לא?
‏אתם חייבים להשתחרר.
‏תתאהבו.
‏כמה מתוק.
‏עוד מילה אחת ואהפוך לממתק.
‏בחייכם, מה זה?
‏כנס לתמימים?
‏אולי אתם לא מבינים
‏שרובכם נועדתם להיכשל בתחום האהבה?
‏חברתי, סילביה מונטוליו, ‏שאלה את שאלת המפתח.
‏בחברה אינדיבידואליסטית
‏יש מקום לאהבה?
‏וכולכם עניתם "כן" בלי לחשוב פעמיים,
‏בדיוק כמו בסיפור אגדה.
‏טוב, אני אומרת שלא.
‏אין מקום לאהבה.
‏אפשר לסכם את גורלה ‏של כל מערכת יחסים במילה אחת בלבד.
‏פרידה.
‏ותשלום על מקום לינה.
‏אז מהי האלטרנטיבה שאת מציעה?
‏רווקות תמידית?
‏להתאהב בעצמך.
‏ולקדם תרבות שבה אנחנו יודעים ‏איך להיות לבד.
‏אבל לאהוב את עצמנו ‏זה מה שנותן לנו את היכולת לאהוב.
‏אני לא מכחישה את היכולת לאהוב.
‏אני חושבת שמרגע ששני אנשים נהיים זוג
‏הכישלון מובטח במרבית המקרים.
‏גם אם זה נכון,
‏אי אפשר להכחיש את חשיבות האהבה ‏עבור בני האדם.
‏כל אפליקציות ההיכרויות הן ההוכחה לזה.
‏זו לא אהבה, ילד, זה סקס.
‏האהבה קשורה לטוב, לרעיון של עשיית הטוב.
‏אם את מכחישה את האהבה, את מכחישה את הטוב,
‏חברה כזאת היא חברה לא מוסרית.
‏אהבת אמת היא כמעט אשליה.
‏לאהוב אדם חולה,
‏כמעט אף אחד לא עושה את זה.
‏כי אף אחד לא מסוגל ‏להתמסר לחלוטין לאדם אחר.
‏טוב, מספיק עם זה.
‏זה לא עצוב מדי?
‏אני מעדיף להיות תמים,
‏להאמין באהבה ו… ‏בולאניו, תפסיקי להקשיב רגע בבקשה.
‏אוטי…
‏אני עדיין אוהב אותך.
‏אין עלינו. ‏-יש!
‏בולאניו הייתה מדהימה. ‏איזו מריבה הייתה לכם.
‏תשתוק. ‏-היינו מדהימים.
‏במיוחד את, את מצאת אהבה.
‏אני אהרוג את ארנאו. ‏-הוא הלך. הוא מפחד.
‏לא אהבתי את הסצנה שהוא עשה.
‏זו הייתה מחווה חמודה.
‏אני חושב שאת צריכה לתת לארנאו הזדמנות. ‏-מה עם אקסל?
‏שלום.
‏אבא.
‏שלום, פול. אבא שלך לא פה.
‏אה, בסדר. אני הולך לעבודה.
‏רגע, איך היה? ‏-טוב, טוב מאוד.
‏אני מרוצה.
‏הייתי שמחה לבוא עם אבא שלך.
‏אבא שלי בדיון פילוסופי?
‏מה הבעיה?
‏הוא טיפש או מה?
‏לא.
‏אני פשוט לא מדמיין אותו ‏מדבר על הנושאים האלה.
‏אני חושבת שהוא מסוגל להבין הרבה דברים.
‏מה הבעיה?
‏ראינו את הכדורים שאתה לוקח.
‏אבא שלך מצא אותם כשחיפש בגדים לראי.
‏בסדר… ‏-תירגע.
‏אל תדאג. אתה מרגיש טוב? ‏-כן.
‏אני בסדר גמור, גלוריה. אני לוקח תרופות, ‏אבל לא רציתי שאנשים ידעו.
‏לא אמרתם לי שום דבר. הוא היה היסטרי?
‏קצת. כמוך, עכשיו.
‏אני יכול להסביר,
‏זה היה עם חבר מהעבודה… ‏-לא שאלתי.
‏אתה לא צריך להצדיק את עצמך או להרגיש אשם.
‏כן, אבא שלך בכה המון.
‏הוא פחד לאבד את הבן שלו.
‏אני רציתי לשתף אתכם, ‏אבל לא רציתי לשמוע מכם הרצאה.
‏איזו הרצאה?
‏עכשיו הוא יודע.
‏הוא רק רוצה שתדבר איתו.
‏באמת?
‏כן, מותק, אל תדאג.
‏את כמו אימא שלי עכשיו.
‏סילביה.
‏שלום, בולאניו. אני יכולה להיכנס?
‏אני לא מאמינה.
‏את שיכורה? או שאת מעמידה פנים.
‏הייתי בפגישת ארגון העובדים של הסגל הזוטר.
‏ואחרי כל החלטה שתינו.
‏אבל אל תדאגי, אני מרגישה טוב.
‏תודה שהזכרת לי
‏כמה כיף זה להשתכר. ‏-סליחה.
‏לא, זו הבעיה שלי.
‏הייתי שותה 14 משקאות. ‏-בסדר.
‏פשוט שתיתי עם אוקטבי,
‏שהוא אדם נהדר, באמת.
‏אוקטבי לא נראה לך ממש נשי לאחרונה?
‏הוא נותן לי מרשמלו ו…
‏בננות גומי.
‏באמת? ‏-כן.
‏משונה.
‏מה שמשונה
‏הוא שאת יושבת כאן
‏ולא מחובקת כפיות עם החבר שלך.
‏איזה חבר? הטיפש?
‏לא אמרתי טיפש. ‏-לא, אבל זה מה שחשבת.
‏תשמעי, אני אגיד לך דבר אחד.
‏תמיד ידעתי שהוא אידיוט, ‏אבל הוא היה האידיוט שלי.
‏והוא זיין טוב.
‏ועכשיו אני החלטתי לסיים את זה.
‏כי אני לא מקבלת החלטות ‏אחרי הסצנה שעשית לי בחדר המדרגות.
‏סצנה של אדי אלכוהול.
‏בחייך, אני אקח אותך למקום שתאהבי.
‏רק שלא יהיה בר.
‏"תניח, תניח לי
‏די לשגע אותי
‏אני רוצה לדעת
‏אם תהיה איתי
‏הלילה
‏היי, היי…"
‏מה קרה? למה הפנים הכועסות?
‏אל תגידי לי שנאום "האהבה מחורבנת" שלך
‏לא היה מכוון אליי. ‏-שמע, רוביו,
‏אני לא המכשפה המרשעת. אני בולאניו. זהו.
‏דעתי חשובה לך כל כך? ‏-אני מעריץ אותך, מריה.
‏אז תפסיק להעריץ אותי כמו ציור של ולאסקס.
‏תזכור, מהשנה הבאה
‏אני לא אלמד אותך.
‏באתי… לנוח.
‏בסדר.
‏טוב, עברתי את הגבול, אבל אני לא רוצה ‏שיהיו לנו בעיות, בסדר?
‏חרא, עשית סצנה מול כולם, גבר.
‏בסדר, אבל אמרתי את האמת.
‏ארנאו…
‏אתה ואני לא נהיה יחד שוב. ‏-טוב. בסדר.
‏יש לי דברים אחרים, אתה יודע.
‏אני אוהבת אותך כי אתה חבר טוב ‏וכי היינו יחד הרבה זמן אבל…
‏אני מצטערת.
‏לו אמרת את זה מהתחלה ‏לא הייתי חושב שזה הרעיון המשוגע שלך.
‏כמה רעיונות משוגעים היו לי?
‏המון.
‏ואני אוהב אותם.
‏אני מלאה סתירות, אתה אוהב גם את זה?
‏אבל לא נהיה יחד, בסדר?
‏אין מצב.
‏קווין, הבירות. ‏-בבקשה.
‏בסדר, שולחן עשר, דינו רוצה שיקבלו ‏את מה שהזמינו תוך חמש דקות.
‏קדימה.
‏אבא.
‏שלום, פול.
‏שלום.
‏מה שלומך?
‏אתה בסדר? ‏-כן.
‏אז זה בר הבית המפורסם.
‏מתייחסים אליך יפה פה?
‏כן, במקום הזה.
‏אם כך, אני שמח לשמוע.
‏תזמין אותי לשוט.
‏פול, מותק, אתה חושב שביאל ‏יכול לעבור לצד שלנו?
‏אלפונסו וגלוריה, ההורים שלי.
‏אני לא מאמין. אני לשירותכם.
‏עשיתם עבודה מצוינת עם הבן שלכם.
‏אני מקווה שהוא ישים לב ‏ויציע לנו מקום לשבת.
‏אל תדאג. בואו איתי, ‏אני אארגן לכם את השולחן הכי טוב כאן.
‏חברת התעופה סטנסה מודה לכם על אמונכם בנו
‏שמאפשר לכם להפקיד בידינו ‏את חייכם המשעממים.
‏יש לי חדשות רעות.
‏אני לא אשיר היום.
‏חבורת צבועים.
‏היום באה חברה חירשת,
‏אנחנו עושות מחוות בידיים, ‏אנשים חושבים שאנחנו נהנות,
‏אבל אנחנו מדברות על הכימותרפיה של אחיה.
‏אז אני אשב כדי שכולכם תיהנו
‏מההופעה של הטייס.
‏יש לי וידוי…
‏אני לימדתי אותו כל מה שהוא יודע.
‏אני מקווה שלא נסנוור אתכם.
‏בואו נתחיל עם דינו.
‏"אני לא מי שאתה מדמיין
‏אישה פשוטה ורגועה
‏שתיטוש יום אחד ושתמיד תסלח לך
‏הבחורה הזאת
‏הבחורה הזאת היא לא אני
‏אני לא מי שחשבת
‏היונה הלבנה שמרקידה את המים
‏שצוחקת משום דבר, מסכימה לכל דבר
‏הבחורה הזאת
‏הבחורה הזאת היא לא אני
‏לא תוכל להתגאות
‏בכך ששיחקת
‏עם האמת, עם האהבה
‏של כל השאר
‏אם אתה אוהב אותי באמת
‏אני כבר לא הבחורה הזאת
‏שנבהלה מהסערה
‏נאבקת בגלים, היא מוצאת את החוף
‏הבחורה הזאת
‏הבחורה הזאת היא לא אני
‏אבל אם אתה רוצה הרפתקה
‏הצב שומרים ברחבי ביתך
‏אני לא מי שמאבדת תקווה
‏תחשוב על זה, לא עוד
‏אני לא מי שחשבת
‏אישה פשוטה ורגועה
‏שתיטוש יום אחד ושתמיד תסלח
‏הבחורה הזאת
‏הבחורה הזאת היא לא אני
‏הבחורה הזאת
‏הבחורה הזאת היא לא אני"
‏בראבו.
‏תנו לי דקה,
‏אני רוצה להכיר לכם שני אנשים.
‏אחת היא מרצה לאתיקה
‏בפקולטה לפילוסופיה.
‏היא בפסגה
‏של האולימפוס של אנשי האקדמיה.
‏אני לא אגיד את שמה ‏כדי שמריה בולאניו לא תתרגז.
‏מריה בולאניו.
‏בראבו.
‏האדם השני הוא תלמיד שלה.
‏מורשת יוון, פילוסוף מלידה.
‏בוא, תעלה לכאן.
‏אפולו רוביו.
‏וואו, אפולו. זה מוצא חן בעיניי.
‏בראבו.
‏חתיך.
‏תגיד משהו.
‏מה? ‏-מה אני יודע?
‏תמציא לעצמך פרס, למשל.
‏תן נאום קבלת פרס, אני לא יודע.
‏אבל בקצרה, בסדר? אני יודע שאפולו לא מאריך.
‏פרס?
‏טוב…
‏אני אגיד לכם מה הפרס שלי.
‏הפרס שלי הוא הידיעה
‏שמאז שנולדתי היה אדם שדאג ‏לזה שאכלתי ארוחת בוקר.
‏הוא נשאר ער
‏בידיעה שאני לא יכול להירדם.
‏האדם הזה סבל הרבה ‏כי הוא מאשים את עצמו
‏בזה שלא היה יכול לתת לנו ‏כל מה שחשבנו שהגיע לנו.
‏החיים לא היו טובים אליו,
‏אבל הוא ממשיך לספר לי בדיחות גרועות.
‏אני רוצה להגיד לו שאני בסדר.
‏וש…
‏אני יודע שהוא שם בשבילי אם אני צריך אותו.
‏אני לא יכול לדמיין ‏שיום אחד כבר לא נגור יחד.
‏אבא, אתה הפרס שלי.
‏בראבו, אפולו.
‏טוב…
‏ברכותיי על הרגע המרגש הזה בין אבא לבן.
‏זו אהבה שאני כן מאמינה בה, ‏בין הורים לילדים.
‏ואהבה בין מורים לתלמידים? ‏-אל תגרום לי לבכות.
‏את כבר לא תהיי מרצה שלי.
‏אתה תמצא מורים טובים כמוני.
‏ותאר לעצמך, אפילו טובים יותר.
‏את בולאניו. בולאניו יש רק אחת.
‏חכה, אם אתרכז קצת,
‏תקבל דמעה קטנה.
‏אל תצחקי. את השראה מבחינתי.
‏אני יכול לנשק אותך?
‏נשיקה קטנה ודיסקרטית.
‏עזוב נשיקות ומורים.
‏המורה מהתיכון שלך ואני לא נהיה
‏בחלקים החשובים ביותר בחייך.
‏מורה הוא…
‏זיכרון נעים.
‏לא יותר.
‏אני לא אכחיש שיש לנו אגו מנופח,
‏אבל, ילד, הגיע הזמן לפרוש כנפיים.
‏אתה עף לבד.
‏אתה תמשיך לטעות.
‏אני אומרת לך את זה כמומחית באמנות הטעויות.
‏שמע, פול,
‏יש אנשים שרק קיימים,
‏ויש אנשים שחיים.
‏מה אתה מעדיף?
‏להתקיים או לחיות?
‏יש לי בן שהוא אוצר.
‏גם נהג המונית יודע את זה. ‏רק על זה דיברת כל הנסיעה.
‏טוב, זה נכון.
‏הבנתי שאני אבא טוב.
‏לא היה לי ספק בזה.
‏מה זה?
‏אלפונסו רוביו.
‏אתה עובר?
‏בסדר.
‏תעזרי לי.
‏החליפה.
‏יש כאן פתק.
‏"חליפה יפהפייה לג'נטלמן נהדר. ויקי".
‏תראי.
‏טוב…
‏אלוהים.
‏אנשים עשירים הם מוזרים.
‏ואתה אדם טוב.
‏בבקשה, תשאפי עמוק.
‏תני לאדים להיכנס לגוף שלך.
‏אל תהיה זבל,
‏אני אשתה את מה שנשאר ואוכל את הקרח.
‏לכן חובתי כג'נטלמן ‏היא להעלים את הוויסקי מעינייך.
‏מה, מריה בולאניו?
‏את רוצה להזדיין?
‏אני לא גבר מספיק בשבילך.
‏זו לא אשמתך.
‏ובבית שלי אין שום דבר ‏שלא יכול להפוך לאמיתי.
‏את עוד לא סומכת עליי?
‏עכשיו כן.
‏עכשיו את מדליקה אותי.
‏שיהיה לך ברור, אני לא אנשק אותך.
‏זו לא הדחייה הראשונה שלי.
‏תקשיבי לי.
‏אני חושב שככל שאת רוצה לשתות יותר ‏את מוכרחה לזיין יותר.
‏זו דרך לברוח.
‏סקס, מריה. גם זו התמכרות.
‏נשקי אותי, פעם אחת.
‏ונראה מה נרגיש.
‏נשקי אותי, ותניחי לדמיון לעוף.
‏בסדר.
‏כלומר, אני אעצום עיניים,
‏אחשוב על קלארק גייבל,
‏ונתנשק. ‏-ברור.
‏אני קלארק גייבל, ואת…
‏דין מרטין.
‏אקסל.
‏רד לפה. ‏-מה קורה?
‏שיפצת את האולם הכי טוב בעולם.
‏מה אמרת?
‏מה קרה? ‏-לא יכולתי לחכות למחר.
‏היום היה אינטנסיבי. הסימפוזיון הלך מדהים,
‏אבל כשנכנסתי
‏וראיתי את העבודה שעשית… עבודת אמנות.
‏לכן…
‏התאהבתי בך עוד יותר. ‏אני יודע שמיהרת לסיים את זה בשבילי.
‏טוב… ‏-לא, תן לי לדבר רגע.
‏אני יודע שדחיתי אותך.
‏אני לא יודע מהו אושר,
‏אבל זה בטוח מה שאני מרגיש כשאני איתך.
‏ואם…
‏לא יודע, אם אתה רוצה ו…
‏אם גם אתה מרגיש ככה, ‏אנחנו יכולים להיות יחד.
‏בלי ההרצאות המשעממות שלי.
‏הגיע הזמן, לא?
‏אני לא רוצה לבכות.
‏אני רוצה שתבכה.
‏- שלוש שנים לאחר מכן -
‏מה?
‏זהו זה. ‏-זה נגמר.
‏איזה מגניב. ‏-כן.
‏חבר'ה. ‏-היי.
‏יפה.
‏זה נגמר.
‏ראיתם את בולאניו?
‏לא. ‏-חשבתי שהיא תבוא.
‏טוב. ‏-החבר שלך.
‏אוטי…
‏גברת מונטוליו. ‏-פרופסור רוביו.
‏סיימתי את המסלול. ‏-אחד ממעט שורדי הפילוסופיה.
‏מה תעשה עכשיו?
‏חרא. מה עם בולאניו?
‏היא עדיין נוסעת באיי יוון עם דינו.
‏איזו חופשה. ‏-כן.
‏אבל תקשיב, היא שלחה לי הודעה בשבילך.
‏היא ביקשה ממני לתת לך ‏"נשיקה קטנה ודיסקרטית".
‏תראי אותו.
‏מאיפה החליפה הזאת, אבא?
‏נכון שהיא יפה? שמרתי אותה לאירועים חשובים.
‏היא מושלמת. ‏-בוא, תקמט אותה בחיבוק, בן.
‏עשיתי את זה, אבא.
‏לא פקפקתי בכך שתצליח. אתה המוזר במשפחה.
‏ברכותיי, אהובי.
‏תודה, גלוריה.
‏אז אקסל לא בא?
‏הוא לא יכול לבוא.
‏הוא עסוק מאוד בעבודה כל היום.
‏טוב. סליחה שאני אומר, אבל…
‏די, אלפונסו. ‏-תני לי לדבר.
‏מאורע כמו זה מצדיק לקחת יום חופש.
‏זהו זה, אמרתי את זה.
‏אוטי, ברכותיי. ‏-תודה, אבא.
‏אוטי, מתוקה. ‏-אוי, אימא.
‏מתמטיקאי ופילוסופית.
‏הצלחתי לא רע, נכון?
‏אתה יודע מה זה אומר?
‏"אודימוניה". שום מושג.
‏באיזו שפה זה, לטינית?
‏יוונית. ‏-וואו.
‏הפירוש המילולי של זה הוא "רוח טובה".
‏זה משהו דומה ל… אושר.
‏אתה לא חושב שהגיע הזמן ‏שתתחיל לחשוב על עצמך כעל אדם מאושר?
‏כמובן, האודי… חרא, האושר הגיע.
‏יפה אמרת.
‏היי…
‏השיעור הראשון שלך הלך נהדר.
‏אפילו אני הבנתי.
‏תן לי ציון טוב, המורה.
‏אני אתן לך ציון טוב מאוד.
‏אני מצטער להגיד את זה.
‏היו לך חיים קלים איתי כתלמיד,
‏אבל כשתעמוד מול 25 מנייקים קטנים…
‏הם יהיו מנייקים מקסימים.
‏קדימה, תמונה. ‏-תמונה.
‏כן, כן.
‏חכו עם התמונה בבקשה.
‏קדימה.
‏אוטי, קצת לשם, בסדר.
‏חמודים. ‏-תיכנסי לתמונה.
‏היי, קטי.
‏כן, התקשרתי אלייך.
‏אני מציק, אבל בשבוע שעבר
‏אמרת לי שתעברי על המשרות הפנויות…
‏אין כלום?
‏בסדר.
‏העניין הוא שאני מחכה למשרת הוראה כבר שנה.
‏כן, בסדר, סבלנות.
‏אני מקווה שלא אהיה צבע כל החיים.
‏אם את רוצה עזרה ‏בצביעת הדירה שלך, תגידי לי.
‏בסדר.
‏בסדר, אז בשבוע הבא פול רוביו המעצבן ‏יתקשר אלייך שוב.
‏נהדר, תודה.
‏להתראות.
‏"בלתי אפשרי
‏אל תגידי לי
‏שבסוף את מתגעגעת אליי
‏כל החלומות האלה
‏על ללכת לאיבוד בים
‏והשנים שהביסו אותך
‏כל כך הרבה זמן מאז שראיתי אותך
‏אני מדמיין אותך קצת שונה
‏מבטים מתוקים יותר
‏ומילים חמוצות יותר
‏אני עוד זוכר אותך ספוגה
‏בגשם הקפוא הכחול של אותו בוקר
‏בינואר 84'
‏ונעלייך מלאות בבוץ
‏וצעקתי
‏אני רוצה שתיתני לי מסטיק קוסמי
‏קחי אותי לוונוס
‏בלבך המלא
‏בסיפורים קטנים
‏אני רוצה שתיתני לי מסטיק קוסמי
‏כדי שנלמד לעוף
‏אל הים שבחלומותייך
‏חלומות בלתי נראים
‏קשה כל כך להיזכר
‏אני לא מעז לנשום
‏אם תחזרי, אוהב אותך יותר
‏כל כך קשה לזכור
‏אני לא מעז לנשום
‏אם תחזרי, תביאי איתך את הים שלך"