‎NETFLIX PREZINTĂ
‎UN SERIAL ORIGINAL MOVISTAR+
‎Va fi bine. Am revizuit tot.
‎- Înțelegem temele… ‎- Mă descurc.
‎Da, va fi bine, frate! ‎Am studiat o grămadă.
‎Nu mă pricep să improvizez…
‎Voi prelua eu.
‎- Când începem… ‎- O demontează.
‎- Doamne, așa e! ‎- Aniol!
‎Bună! Pol. Numele meu e Pol.
‎Nu mi-am amintit. Să-l uităm pe Aniol!
‎Bine. Ce faci aici?
‎- Ai venit s-o demontezi? ‎- Nu doar de-aia.
‎Am petrecut zile întregi cu Axel.
‎Nu, el nu e aici.
‎S-a dus să doarmă. E un leneș.
‎Muncim din greu și, cum era de așteptat,
‎a renunțat în ultimul moment.
‎Dintr-odată, se grăbea.
‎Să termine repede.
‎Ca și când trebuia ‎să inaugureze ceva important, știi?
‎Pol, așteaptă decanul!
‎Vin imediat.
‎Mersi, Joaquim!
‎- Pa! ‎- Sper că merge bine.
‎Axel a muncit ‎să termine amfiteatrul pentru mine.
‎E clar că e îndrăgostit.
‎Nu știu.
‎Ba știi.
‎Acum vei fi mai inspirat, nu?
‎Da.
‎BANCHET CONTRA FILOSOFIEI
‎VINERI, ORA 11:30, AMFITEATRU
‎MAEȘTRII
‎Mulțumită conducerii, azi putem inaugura
‎această sală minunată, ‎care a fost restaurată recent.
‎Acest spațiu remarcabil ‎a fost martorul istoriei.
‎Mii de studenți
‎și-au sărbătorit absolvirea aici.
‎Astăzi sărbătorim noi.
‎Sărbătorim cunoașterea,
‎spiritul critic.
‎Aplaudăm înțelepciunea.
‎Motto-ul universității este…
‎„Libertas perfundet omnia luce."
‎„Libertatea ne luminează pe toți."
‎Să fie lumină!
‎Mă iubește prea mult?
‎Alfonso!
‎Tocmai plecam, doamnă!
‎Fiindcă e ultima mea zi, mi-ai spus
‎că pot termina la 12:00.
‎Plec. Uite, am lista orelor suplimentare.
‎Bine.
‎Aștepți pe cineva?
‎Da.
‎- Te pot ajuta cu ceva? ‎- Nu.
‎Dă-mi-o! Vrei să-ți iei banii și să pleci.
‎N-am venit aici să mă distrez.
‎Ai lăcuit scaunele de afară?
‎Da, așa cum am convenit.
‎Bine. Așteaptă, aduc statul de plată
‎să-l semnezi și pleci.
‎Nu e grabă, doamnă!
‎Acum nu e grabă? Ești amuzant.
‎Ei bine, da,
‎am organizat acest banchet
‎ca să dezbatem despre iubire.
‎Un lucru…
‎Scuze, e doar o întrebare.
‎Nu urmez Filosofia. Sunt la Mate
‎și cred că titlul dezbaterii e ciudat.
‎De ce „contra” filosofiei?
‎Asta e o mandarină.
‎E la fel pentru toți, un fruct.
‎Dar ce crede un filosof?
‎Se întreabă de ce există, de unde a venit
‎și încotro se îndreaptă.
‎Am folosit acel titlu
‎fiindcă filosofia chinuie creierul…
‎până te debilitează.
‎Deci am vrut să ne întrebăm ‎dacă reflecția e așa de necesară în viață?
‎Nu glumim.
‎Avem standard moral.
‎Cică filosofia e o carieră bună
‎să ajungi să mori de foame.
‎Filosofia nu e necesară?
‎Filosofia e necesară ‎și pentru a pune întrebarea asta.
‎Când te întrebi, filosofezi.
‎Iar întrebarea ar fi:
‎ar putea să nu existe filosofia?
‎Poate, ca filosofi,
‎suntem sortiți să ne gândim la alții.
‎Suntem dispuși să filosofăm?
‎Lucruri profunde, ‎de care lumea n-are chef.
‎Da, că oamenii sunt practici, ca decanul.
‎Își face treaba, pleacă acasă ‎și merge în vacanță vara.
‎Vă invidiez, domnule!
‎Am nevoie de o vacanță ‎de la studenți ca tine.
‎Unde dracu' e Bolaño?
‎Ajung și eu,
‎dar prefer să înceapă dezbaterea ‎fără mine și voi apărea mai târziu.
‎Fă și tu la fel!
‎Adevărul e că ajung la timp ‎doar la cursurile mele.
‎Scuză-mă!
‎Chestia importantă…
‎E că am 183 de zile fără să beau.
‎Dar mă întreb dacă n-al putea bea o bere
‎din când în când, chiar și săptămânal?
‎Am poftă, pe bune!
‎În special acum, ‎că nu-mi mai văd mult fata.
‎Stă cu prietenul ei…
‎Deci, asta e.
‎Nu băuturi, nu fată…
‎În fine, vom vedea ce va fi.
‎Iubirea ne restrânge ‎libertatea individuală?
‎Ne obligă să facem ce nu vrem?
‎Ce preferăm? ‎Să trăim în cuplu sau singuri?
‎Preferi să ți-o tragi.
‎Nu, serios.
‎E clar că e o presiune culturală
‎să ne găsim pe cineva ‎și să formăm o familie.
‎Hai să sfidăm tendința!
‎Mulți nu se iubesc, dar stau împreună,
‎fiindcă așa e viața.
‎Așa e când dispare iubirea,
‎dar rămâne o dependență necesară.
‎Ce înseamnă asta?
‎Că acceptăm supunerea ‎ca pe încă un dat în viață?
‎Vrem să avem pe cineva să ne controleze, ‎fiindcă ne ghidează în viață.
‎Mereu îl citez pe Dostoievski.
‎Bună ziua!
‎Dostoievski a scris așa:
‎„Pentru un om liber, ‎nu există dorință mai atrăgătoare
‎decât să găsească ‎în fața cui să îngenuncheze.”
‎O vorbă mare!
‎Ca ființe umane, ‎suntem slabi și fără apărare.
‎Și dependenți.
‎Da, perfect!
‎Poți începe mâine?
‎Bine, îmi convine.
‎Casa e mare, sunt multe de făcut.
‎Semnează!
‎Permis de conducere?
‎Ce ușurare!
‎Da.
‎Sigur că vom face contract.
‎Dacă vii mâine, la 12:00,
‎îți arăt casa pe îndelete.
‎Perfect. Bine. Mulțumesc! Pa!
‎- Ai semnat? ‎- Da.
‎Uite cecul pe numele tău.
‎Alfonso Rubio Escobar.
‎Mă duc afară să beau ceva, ‎să profit de soare.
‎- Pot să ți-o duc eu? ‎- Nu, că mi-ai cere bani pentru asta.
‎Alfonso! Nu pleci?
‎Ascultă!
‎N-am vrut să-ți fac rău.
‎N-am venit să mă distrez, ‎dar mi-a plăcut să lucrez aici.
‎Bine, mă bucur!
‎Bine.
‎Asta e?
‎„Asta e” ce?
‎Păi nu merit un pic…
‎Un pic de ce?
‎Nu pot găsi cuvântul. Mai mult decât „pa”.
‎Baftă multă, Alfonso!
‎Mi-a făcut plăcere să te cunosc.
‎- Să nu ne emoționăm, bine? ‎- Sigur că nu.
‎Sunt sigură că, într-o zi, ne vom revedea.
‎Așa sper.
‎Nu uita să lăcuiești scaunele
‎- mai des… ‎- Da.
‎Dna Victoria!
‎La revedere!
‎Mersi pentru tot!
‎SUPĂ DE PUI ‎„REȚETA SPECIALĂ A LUI ALFONSO”
‎Bine, stați puțin!
‎Într-o societate ‎atât de individualistă și narcisistă,
‎suntem capabili să iubim?
‎Sigur!
‎Relațiile sunt complexe, ‎dar nu suntem noi cei
‎care complică iubirea?
‎Trebuie să ne relaxăm.
‎Să iubim!
‎Ce dulcegărie!
‎Încă o vorbă și mă zaharisesc!
‎Haide, ce e asta?
‎O adunare pentru naivi?
‎Poate nu vă dați seama
‎că mulți dintre voi ‎sunteți sortiți să eșuați în iubire.
‎Prietena mea, Silvia Montoliu, ‎a pus întrebarea esențială:
‎într-o societate individualistă,
‎încape iubirea?
‎Și voi toți ați zis „da” ‎fără să vă gândiți,
‎exact ca un basm.
‎Eu zic „nu”.
‎Nu e loc de iubire.
‎Soarta unei relații ‎poate fi scrisă cu un singur cuvânt:
‎despărțire.
‎Și plata unei pensii.
‎Deci ce propui ca alternativă?
‎Solitudinea?
‎Să te îndrăgostești de tine
‎și să promovezi ‎o cultură a științei de a fi singur.
‎Dar să ne iubim pe noi înșine ‎ne dă capacitatea de a iubi.
‎Nu resping această capacitate.
‎Cred că, odată fiind împreună,
‎multe cupluri sunt sortite eșecului.
‎Chiar dacă e așa,
‎importanța iubirii pentru oameni e certă.
‎Aplicațiile de întâlniri o dovedesc.
‎Aia nu e iubire, băiete, e sex.
‎Iubirea e legată de bunătate, ‎de ideea de a face bine.
‎Dacă respingi iubirea, respingi binele,
‎și societatea nu e etică.
‎Adevărata iubire e, practic, o iluzie.
‎Să iubești o persoană bolnavă.
‎Aproape nimeni n-o face.
‎Findcă nimeni nu se poate ‎dedica complet altcuiva.
‎E destul deja, nu?
‎Nu e un pic trist?
‎Eu prefer să fiu naiv,
‎să cred în iubire și… ‎Bolaño, nu asculta o clipă, te rog!
‎Oti…
‎încă te iubesc!
‎- Ești cel mai tare! ‎- Da!
‎Bolaño s-a încins! Ce ceartă ați avut!
‎- Taci! ‎- Am omorât-o!
‎Mai ales tu, ai găsit iubirea.
‎- Îl omor pe Arnau! ‎- A plecat. Îi e frică.
‎Nu mi-a plăcut ce scenă a făcut.
‎A fost un gest drăguț.
‎- Ar trebui să-i dai o șansă lui Arnau. ‎- Dar lui Axel?
‎Bună!
‎Tată!
‎Bună, Pol! Tatăl tău nu e aici.
‎Bine. Mă duc la serviciu.
‎- Cum a fost? ‎- Bine. Foarte bine.
‎Sunt fericit!
‎Aș fi vrut să merg cu tatăl tău.
‎La o dezbatere de filosofie?
‎Care e problema?
‎E prost?
‎Nu.
‎Doar că nu mi-l pot imagina ‎vorbind despre temele alea.
‎Cred că poate să înțeleagă multe.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Am văzut ce pastile iei.
‎Le-a găsit tatăl tău, ‎când căuta haine pentru Rai.
‎Bine… ‎- Liniștește-te!
‎- Liniștește-te! Te simți bine? ‎- Da.
‎Gloria, sunt bine. Iau medicamente, ‎dar n-am vrut să știe lumea.
‎N-ai spus nimic. A fost isteric?
‎Un pic. Cum ești tu acum.
‎Pot explica.
‎- A fost un coleg. ‎- N-am întrebat.
‎Nu trebuie să te justifici ‎sau să te simți vinovat.
‎Da, tatăl tău a plâns mult.
‎S-a temut că-și pierde fiul.
‎Am vrut să spun, dar n-am vrut o predică.
‎Ce predică?
‎Acum știe.
‎Vrea să vorbești cu el.
‎Serios?
‎Da, iubire, nu-ți face griji!
‎Parcă ești mama mea.
‎Silvia!
‎Bună, Bolaño! Pot să intru?
‎Nu pot să cred!
‎Ești beată? Sau te prefaci?
‎Am fost la cina de sindicat ‎pentru asociați.
‎Și între decizii, am băut.
‎Dar nu te teme, mă simt bine.
‎Mersi că-mi amintești
‎- ce bine te simți când bei. ‎- Scuze!
‎Nu, e problema mea.
‎- Aș fi băut 14 băuturi. ‎- Bine.
‎Doar că beam cu Octavi,
‎care, sincer, e un tip super!
‎Octavi nu e foarte feminin zilele astea?
‎Îmi dă bezele și…
‎banane gumate.
‎- Pe bune? ‎- Da.
‎Ce ciudat!
‎Ce e ciudat
‎e că tu stai aici,
‎nu te alinți cu iubitul tău.
‎Care iubit? Idiotul?
‎- N-am zis că e idiot. ‎- Nu, dar ai gândit.
‎Să-ți zic o chestie!
‎Am știut că e un idiot, ‎dar a fost idiotul meu.
‎Și futea bine.
‎Acum m-am hotărât s-o termin.
‎Fiindcă nu iau decizii ‎după scena ta de pe scări.
‎O scenă cu aburi de alcool.
‎Hai, te duc undeva ‎unde cred că-ți va plăcea.
‎Nu într-un bar.
‎Lasă-mă în pace
‎Nu mă mai înnebuni
‎Vreau să știu
‎Dacă vei fi cu mine
‎În noaptea asta
‎Ce e? Ce e cu fața furioasă?
‎Discursul „iubirea e un căcat”
‎- mi-a fost dedicat. ‎- Rubio!
‎Nu sunt vrăjitoarea cea rea. ‎Sunt Bolaño. Punct.
‎- E atât de important pentru tine? ‎- Te admir, María.
‎Nu mă mai admira ‎ca pe o pictură de Velazquez!
‎Și nu uita că anul viitor
‎nu-ți voi preda!
‎Am venit… să mă odihnesc.
‎Bine.
‎Bine, am întrecut limita. ‎Dar nu vreau probleme, bine?
‎Doamne, ai făcut o scenă în fața tuturor!
‎Bine. Dar am spus adevărul.
‎Arnau…
‎- Eu și tu nu vom mai fi împreună. ‎- Bine.
‎Am alte chestii, să știi.
‎Te iubesc ca pe un prieten bun ‎și că am fost împreună mult timp, dar
‎îmi pare rău.
‎N-aș fi crezut că e ideea ta nebună ‎dacă spuneai de la început.
‎Câte idei nebunești am?
‎Multe.
‎Și-mi plac.
‎Eu te contrazic, iar ție-ți place și asta?
‎Dar nu vom fi împreună, bine?
‎În niciun caz!
‎- Kevin! Berile! ‎- Ține!
‎Bine. Masa 10. ‎Dino le vrea în cinci minute.
‎Hai!
‎Tată!
‎Bună, Pol!
‎Bună!
‎Ce mai faci?
‎- Ești bine? ‎- Da.
‎Deci ăsta e faimosul local.
‎Ești tratat bine?
‎Da, aici da.
‎Dacă e așa, mă bucur!
‎Dă-mi ceva de băut!
‎Pol, iubire, crezi că Biel ar putea ‎trece de partea noastră?
‎Alfonso, Gloria. Părinții mei.
‎Doamne! La dispoziția voastră!
‎L-ați crescut bine pe băiat!
‎Am sperat că-ți dai seama ‎și ne dai un loc în lojă.
‎Nu vă faceți griji! Veniți cu mine! ‎Pregătesc cea mai bună masă.
‎Compania aeriană Satanassa ‎vă mulțumește pentru încrederea
‎de a vă amâna viețile plicticoase!
‎Vă aduc vești proaste.
‎Nu voi cânta azi.
‎Bandă de ipocriți!
‎Vine prietena mea surdă.
‎Facem pantomimă. ‎Oamenii cred că mă distrez,
‎dar vorbim de chimioterapia fratelui ei.
‎Așa că voi lua loc, ca toți să vă bucurați
‎de spectacolul comandantului.
‎O confesiune:
‎eu l-am învățat tot ce știe.
‎Sper că nu vă luăm ochii.
‎Să începem cu Dino!
‎Nu sunt ce-ți imaginezi
‎O femeie calmă și simplă
‎Pe care într-o zi o abandonezi ‎Și care iartă întotdeauna
‎Acea fată
‎Acea fată nu sunt eu
‎Nu sunt cine ai crezut
‎Porumbița albă ‎Care face apa să danseze
‎Care râde din nimic ‎Spune Da la orice
‎Acea fată
‎Acea fată nu sunt eu
‎Nu vei putea să te lauzi niciodată
‎Că te-ai jucat
‎Cu adevărul, cu iubirea
‎Cu oricine altcineva
‎Dacă mă iubești cu adevărat
‎Nu mai sunt acea fată
‎Care se speria de o furtună
‎Zbătându-se în valuri ‎Găsește țărmul
‎Acea fată, nu
‎Acea fată nu sunt eu
‎Dar, dacă vrei doar o aventură
‎Pune-ți paznici în toată casa
‎Nu îmi pierd speranța
‎Gândește-te că nu mai sunt
‎Nu sunt ce-ți imaginezi
‎O femeie calmă și simplă
‎Care pleacă într-o zi ‎Și iartă întotdeauna
‎Acea fată, nu
‎Acea fată nu sunt eu
‎Acea fată, nu
‎Acea fată nu sunt eu
‎Bravo!
‎Dați-mi un minut
‎să vă prezint două persoane!
‎Una este profesor de etică
‎la Facultatea de Filosofie.
‎E în vârful
‎Olimpului facultății.
‎Nu-i voi spune numele, ‎ca María Bolaño să nu se enerveze.
‎María Bolaño!
‎Bravo!
‎Cealaltă persoană e studentul ei.
‎Moștenirea Greciei, un filosof înnăscut.
‎Hai aici, cu mine!
‎Apolo Rubio!
‎Apolo? Îmi place!
‎Bravo!
‎Chipeș!
‎Spune ceva!
‎- Ce? ‎- Ce știu eu?
‎Inventează un premiu, de exemplu!
‎Ține un discurs de primire! Nu știu.
‎Dar scurt, da? Apolo e scurt.
‎Un premiu?
‎Păi…
‎Vă spun care e premiul meu:
‎să știu
‎că, de când m-am născut, ‎i-a păsat cuiva dacă am micul-dejun.
‎A stat treaz
‎când știa că nu pot dormi.
‎A suferit, căci se învinovățește
‎că nu poate să ne ofere ‎tot ce crede că merităm.
‎N-a avut viață ușoară,
‎dar încă-mi mai spune bancuri groaznice.
‎Vreau să-i spun că mi-e bine.
‎Că…
‎știu că mă susține la nevoie.
‎Nu-mi imaginez că nu vom mai sta împreună.
‎Tată, tu ești premiul meu!
‎Bravo, Apolo!
‎Păi…
‎felicitări pentru acest moment ‎emoționant tată-fiu!
‎Asta e o iubire în care cred, ‎între părinți și copii.
‎- Și iubirea unui profesor pentru un elev? ‎- Nu mă face să plâng!
‎N-o să te mai am profesoară.
‎Vei găsi profesori buni ca mine.
‎Sau, îmi imaginez, chiar și mai buni.
‎Tu ești Bolaño. Nu există decât o Bolaño.
‎Stai, dacă mă concentrez un pic,
‎vei lăcrima puțin.
‎Nu râde! Mă inspiri.
‎Pot să te sărut?
‎Un sărut mic, discret.
‎Încetează cu săruturile și cu maeștrii!
‎Proful tău din liceu și eu nu vom fi
‎în partea importantă din viața ta.
‎Un maestru e…
‎o amintire.
‎Nimic mai mult.
‎Nu voi nega că avem un ego,
‎dar, băiete, e timpul să zbori!
‎Zboară singur!
‎Vei mai face greșeli.
‎Îți vorbesc ca expert în arta greșelilor.
‎Uite, Pol,
‎sunt oameni care doar există…
‎și cei ce trăiesc.
‎Ce preferi?
‎Să exiști sau să trăiești?
‎Am un fiu care e o comoară.
‎Știe și șoferul de taxi. ‎Ai zis asta tot drumul.
‎E adevărat.
‎Mi-am dat seama că sunt un tată bun.
‎Nu m-am îndoit.
‎Ce e aia?
‎Alfonso Rubio.
‎Poți să intri?
‎Bine.
‎Ajută-mă!
‎Costumul.
‎E un bilețel.
‎„Un costum prețios ‎pentru un mare cavaler. Vicky.”
‎Uite!
‎Bine…
‎Doamne!
‎Oamenii bogați sunt ciudați, Gloria.
‎Iar tu ești un om bun.
‎Hai, respiră profund!
‎Lasă vaporii să-ți pătrundă în corp!
‎Nu fii nesimțit!
‎O să beau ce-a rămas ‎și o să mănânc gheața.
‎Datoria mea de cavaler ‎e să-ți iau whisky din fața ochilor.
‎Ce, María Bolaño?
‎Nu vrei să ți-o tragi?
‎Nu-s destul de bărbat pentru tine.
‎Dar nu e vina ta.
‎În casa mea, totul poate deveni realitate.
‎Tot n-ai încredere în mine?
‎Acum, da.
‎Acum mă exciți.
‎Sigur n-o să te sărut.
‎Nu e prima respingere pe care o primesc.
‎Ascultă-mă!
‎Cu cât vrei mai mult să bei, ‎cu atât mai mult trebuie să ți-o tragi.
‎O cale de scăpare.
‎Sex, María. Un pic de viciu.
‎Sărută-mă doar o dată!
‎Apoi vedem cum ne simțim.
‎Sărută-mă și lasă-ți imaginația liberă!
‎Bine.
‎Mai degrabă închid ochii…
‎Mă gândesc la Clark Gable…
‎- și ne sărutăm. ‎- Sigur!
‎Eu sunt Clark Gable, iar tu…
‎decanul Martin!
‎Axel!
‎- Vino jos! ‎- Ce e?
‎Ai restaurat ‎cel mai bun amfiteatru din lume!
‎Ce-ai zis?
‎- Ce e? ‎- N-am mai putut aștepta până mâine.
‎A fost o zi intensă. ‎Banchetul a fost minunat,
‎dar, când am intrat
‎și am văzut ce ai lucrat… O capodoperă!
‎De-aia…
‎m-am îndrăgostit și mai mult. ‎Știu că te-ai grăbit pentru mine.
‎- Păi… ‎- Nu, lasă-mă să vorbesc o clipă!
‎Ți-am făcut rău.
‎Nu știu ce e fericirea,
‎dar cred că e ce simt cu tine.
‎Și dacă…
‎nu știu, dacă vrei și…
‎și simți la fel, putem fi împreună.
‎Fără vorbele mele plicticoase.
‎Era timpul, nu?
‎Să nu plâng…
‎Vreau să plângi!
‎DUPĂ TREI ANI
‎Ce?
‎- Gata! ‎- Gata!
‎- Ce mișto! ‎- Da.
‎- Băi! ‎- Salut!
‎Frumos!
‎Gata!
‎Ai văzut-o pe Bolaño?
‎- Nu. ‎- Am crezut că vine.
‎- Da. ‎- Iubitul tău.
‎Oti…
‎- Dna Montoliu! ‎- Profesore Rubio!
‎- Am absolvit. ‎- Unul din puținii supraviețuitori.
‎Acum ce-ai de gând?
‎Rahat! Ce e cu Bolaño?
‎E tot prin insulele grecești cu Dino.
‎- Ce vacanță! ‎- Da.
‎Dar mi-a trimis un mesaj pentru tine.
‎Mi-a cerut să-ți dau ‎„un sărut mic, discret”.
‎Uită-te la el!
‎De unde e costumul ăla, tată?
‎Nu e mișto? ‎Era pregătit pentru ocazii mari.
‎- Impecabil! ‎- Vino, șifonează-l cu o îmbrățișare!
‎Am reușit, tată!
‎Nu m-am îndoit că poți. ‎Ești ăla ciudat din familie.
‎Felicitări, iubire!
‎Mersi, Gloria!
‎Deci Axel n-a venit?
‎N-a putut să vină.
‎A fost foarte ocupat cu munca toată ziua.
‎Bine. Mă scuzi că zic, dar…
‎Oprește-te!
‎Lasă-mă să vorbesc!
‎O ocazie ca asta cere o zi liberă.
‎Gata. Am spus-o.
‎- Oti, felicitări! ‎- Mersi, tată!
‎- Oti, scumpo! ‎- Mamă!
‎Un matematician și o filosoafă!
‎Am reușit, nu?
‎Știi ce înseamnă?
‎„Eudaimonie”‎. Habar n-am!
‎Ce e, latină?
‎Greacă.
‎Se traduce ca „voie bună”.
‎Ar fi un fel de… fericire.
‎Nu crezi că e momentul ‎să te consideri fericit?
‎Sigur. „Eudai”… rahat! A sosit fericirea!
‎Bine zis!
‎Stai…
‎Primul tău curs a fost super!
‎Până și eu am înțeles.
‎Dă-mi un zece, maestre!
‎Îți voi da zece cu plus.
‎Îmi pare rău să-ți spun.
‎Cu mine ca student ți-a fost ușor,
‎dar, când o să fii ‎în fața a 25 de ticăloși mici…
‎Vor fi ticăloși mici și încântători.
‎- Vino, o poză! ‎- O poză!
‎Da!
‎Așteptați-mă pentru poză, vă rog!
‎Haide!
‎Oti, un pic așa, bine!
‎- Ce drăguț! ‎- Intră și tu!
‎Bună, Cati!
‎Da, te-am sunat.
‎Sunt un parazit, dar zilele trecute
‎ai zis că parcurgi locurile vacante…
‎Nu e nimic?
‎Bine.
‎Doar că aștept de un an ‎un post de profesor.
‎Da, bine. Răbdare!
‎Sper că n-o să zugrăvesc toată viața.
‎Dacă vei ajutor ‎la zugrăvit casa, spune-mi!
‎Bine.
‎Bine. Săptămâna viitoare ‎agasantul Pol Rubio te va suna iar.
‎Bine. Mersi!
‎Pa!
‎Imposibil
‎Nu-mi spune
‎Că ai ajuns să-ți fie dor de mine
‎Toate acele visuri
‎De a te pierde pe mare
‎Și anii au profitat de tine
‎Nu te-am mai văzut demult
‎Mi te imaginez un pic altfel
‎Cu aspect mai dulce
‎Și cuvinte mai acre
‎Îmi amintesc de tine ud
‎În zloata din dimineața aia
‎Din ianuarie '84
‎Și cu pantofii plini de nămol
‎Și am strigat
‎Vreau o bucată de cosmos
‎Du-mă pe Venus
‎În inima ta plină
‎Cu povestioare
‎Vreau o bucată de cosmos
‎Ca să învățăm să zburăm
‎La marea aia din visele tale
‎Vise invizibile
‎E atât de greu să-mi amintesc
‎Nu îndrăznesc să respir
‎Dacă te întorci, te voi iubi mai mult
‎E atât de greu să-mi amintesc
‎Nu îndrăznesc să respir
‎Dacă te întorci, adu-ți marea cu tine