NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
ОРИГІНАЛЬНИЙ СЕРІАЛ MOVISTAR+
Слухай, все вийде. Ми все повторили.
-Знаємо всі теми… -І я впораюся?
Звичайно, ми ж знаємо купу всього!
Я погано імпровізую, тож…
Нас підтримають.
-Треба тільки почати… -Знову ремонт.
-Все буде супер. -Аніоле!
Доброго дня! Поль. Мене звуть Поль.
Вибач, забув. Жодного Аніола.
Супер. А чому ви тут?
-Закінчуєте ремонт? -І не тільки.
Я працював з Акселем.
-Так? -Ні, його немає.
Цей ледар пішов відсипатися.
Робота непроста, тож, звичайно,
не розрахував з термінами.
Тож довелося поспішати.
Часу в обріз.
Намалювалося якесь урочисте відкриття.
Полю, на нас чекає ректор.
Я зараз, Бієлю.
Дякую.
-До побачення. -Щасти.
Аксель не спав, щоби закінчити ремонт.
Ну ясна річ, він у тебе по вуха закоханий.
Ну не знаю.
Все ти знаєш.
Ну що, надихнувся на звершення?
Так.
АНТИФІЛОСОФСЬКИЙ БЕНКЕТ
П'ЯТНИЦЯ, 11:30, ВЕЛИКА ЗАЛА
ВЧИТЕЛІ
Завдяки раді сьогодні ми відкриваємо
нашу чудову відреставровану залу.
У цьому великому місці творилася історія.
Тисячі студентів
святкували тут випускний.
Святкуємо й ми.
Ми прославляємо знання,
критичне мислення,
саму мудрість.
Девіз нашого університету.
Libertas perfundet omnia luce.
«Свобода омиває все світлом».
Хай буде світло.
Бачиш, як він мене кохає?
Альфонсо!
Я йду, сеньйора!
Ви сказали, що сьогодні мій останній день
і можу піти опівдні.
Ось я й йду. А ще я приніс перелік переробок.
А… так.
На когось чекаєте?
Так.
-Вам чимось допомогти? -Ні.
Бачу, як ти хочеш якнайшвидше звідси змитися.
Своє я заробив.
А стільці лаком покрив?
Так, як ви просили.
Гаразд, зараз принесу розписку,
підпишеш її і будеш вільний.
Не поспішайте, сеньйора.
А тепер можна не спішити? Гуморист!
Отже…
ми влаштували цей бенкет,
тому що хочемо обговорити кохання.
Один момент!
Вибачте, у мене питання.
Я не філософ, а математик.
Захід називається якось дивно.
Чому бенкет антифілософський?
Це мандарин.
Для більшості це просто фрукт.
Але як його бачить філософ?
Його мучить питання, чому він існує
і що на нього чекає.
Ми дали цю назву,
адже філософія вчить мислити…
але потім виснажує.
Тому ми запитали: чи потрібно нам постійно розмірковувати?
Ми не жартуємо,
адже високоморальні.
Кажуть, після філософського
можлива лише голодна смерть.
Отже, філософія не потрібна?
Філософія потрібна… щоб просто поставити це питання.
Запитуючи, ви філософствуєте.
І питання в тому:
чи можливий світ без філософії?
Можливо, філософам
завжди судилося думати про інших.
А чи готові ми філософствувати?
Люди не хочуть думати про фундаментальні речі.
Звісно, бо люди практичні… як наш ректор.
Працює, повертається додому, їде у відпустку.
Я вам навіть заздрю.
Ось від таких студентів мені й потрібен відпочинок.
А де Боланьо?
Я до них ще приїду,
але хочу, щоб вони почали без мене. Запізнюсь трохи.
Як і до нас?
Щиро кажучи, я не спізнююся тільки на свої пари.
Вибачте.
Саме головне те…
Що я не пила 183 дні.
Але чи можна дозволити собі пляшечку пива
хоч би раз на тиждень?
Дуже хочеться.
Майже не бачусь із донькою.
Вона живе зі своїм хлопцем.
Ну от і все.
Ні випивки, ні дочки.
Нічого, поживемо - побачимо.
Чи обмежує любов нашу особисту свободу?
Чи забороняє вона нам щось?
Чому віддамо перевагу: жити вдвох чи на самоті?
Ти - сексу!
Ні, я серйозно.
Зрозуміло, що є культурний тиск,
що підштовхує нас створювати сім'ю.
Ходімо проти правил!
Люди залишаються разом і без кохання,
адже таке життя.
Так, кохання йде,
але залежність ніколи не дівається.
І що це значить?
Приймаємо підпорядкування як невід'ємну частину життя?
Бажаємо, щоб нас контролювали, адже це наш компас.
Я завжди цитую Достоєвського.
Доброго ранку.
Достоєвський писав:
«Немає турботи болючіше для людини, як, залишившись вільною,
знайти швидше того, перед ким схилитися».
Чудова фраза.
Ми, люди, дуже вразливі та непостійні.
І страждаємо від залежностей.
Так-так, чудово.
Зможете почати вже завтра?
Так, мене все влаштовує.
Будинок великий, роботи навалом.
Підпиши.
Права у вас є?
Ну слава богу!
Так.
Звісно, ми підпишемо контракт.
Приходьте завтра о 12:00,
я покажу вам будинок, все докладно розповім.
Ідеально. Супер, дякую. До побачення.
-Підписав? -Так.
А ось і чек на твоє ім'я.
Альфонсо Рубіо Ескобар.
А я піду вип'ю, поніжуся на сонечку.
-Вам допомогти? -Ні, а то ще грошей вимагатимеш.
Альфонсо. Чому не йдеш?
Я не хотів…
вас образити.
Я прийшов сюди працювати, мені сподобалося.
Ну слава богу.
Так.
І це все?
А що ще?
Ну, може, ви розщедритеся?
На що?
Ну не знаю. На якесь щире прощання.
Хай щастить, Альфонсо.
Я був дуже радий нашому знайомству.
-Ну все, вистачить сентиментів. -Звісно.
Впевнена, ми з вами ще зустрінемося.
Сподіваюся.
І частіше лакуйте
-стільця… -Так.
Сеньйора!
До побачення.
Дякую вам за все.
КУРЯЧИЙ СУП «КОМПЛІМЕНТ ВІД АЛЬФОНСО»
Друзі, хвилиночку уваги!
У нас вкрай індивідуалістичне суспільство,
чи здатні ми кохати?
Звісно.
Відносини - складна річ, але лише ми
завжди ускладнюємо прості поняття.
Потрібно розслабитися.
І закохатися.
Так солодко, що нудно!
Я на льодяник перетворюся!
Ну що це, га?
Підбадьорення наївних?
Невже ви не розумієте,
що більшості з вас судилось зазнати невдачі в коханні?
Моя подруга Сільвія Монтоліу поставила ключове питання:
чи можливе кохання
за доби індивідуалізму?
І ви, навіть не замислюючись, відповіли «так».
Все як у казках!
Ну а я говорю «ні».
Кохання неможливе.
Всі відносини в результаті має спіткати одна доля:
розрив.
І компенсації.
Тоді яку пропонуєте альтернативу?
Вічна самота?
Полюбіть себе самого
та популяризуйте культуру вміння жити на самоті.
Але саме любов до себе дарує нам здатність кохати.
Не заперечую здатність любити.
Тільки хочу сказати, що більшість пар
чекає на гірке розчарування.
Навіть якщо й так,
важливість любові для людини незаперечна.
Tinder - тому доказ.
Це не кохання, хлопче, це секс.
Кохання пов'язане з добром, з ідеєю робити добро.
Заперечуючи любов, заперечуєте і добро,
і це зовсім не етично.
Справжнє кохання - ілюзія.
Практично ніхто не в змозі
полюбити хворого.
Ніхто не здатний віддати своє серце іншому.
Чого ви розкисли?
Вам сумно?
А я краще буду наївним
і вірити в кохання, і… Боланьо, закрийте, будь ласка, вуха.
Оскільки…
я все ще люблю тебе.
-Друзі, ми найкращі! -Так!
Боланьо була в ударі! Оце дискусія!
-Ну все. -Супер!
Ти ще й кохання знайшла.
-Я приб'ю Арнау. -А він вже втік.
Влаштував якусь безглузду виставу.
А мені здається, було мило.
-Дай Арнау шанс. -А ти даси його Акселю?
Привіт!
Тату?
Привіт, Полю. Тато поїхав.
Ну гаразд, тоді піду на роботу.
-Як все пройшло? -Добре. Чудово.
Я щасливий.
Я хотіла б сходити з татом.
Тато і на дебатах? Ну так…
А що такого?
Він дурний чи що?
Ні.
Просто не можу уявити, щоб він говорив про ці теми.
Думаю, він здатний багато чого зрозуміти.
В чому справа?
Ми бачили твої пігулки.
Тато знайшов їх, коли шукав одяг для Рая.
-Так… -Спокійно.
-Не переживай. Ти в порядку? -Так.
Глоріє, все гаразд. Я п'ю таблетки, але не хочу, щоб хтось знав.
Тато мав істерику, так?
Так, як і ти зараз.
Я все поясню.
-Мій колега… -Я тебе не питала.
Не треба виправдовуватися, не кори себе.
Так, тато багато плакав.
Він боявся втратити сина.
Я боявся, що він почне мені радити.
Ну що ти таке кажеш?
Він знає.
Але чекає на вашу розмову.
Правда?
Так, любий, не переживай.
Ти стала мені мамою.
Сільвіє?
Боланьо, можна до тебе?
Господи боже, бути не може!
Ти п'яна чи прикидаєшся?
Я був на профспілковому обіді для філософів.
Ми випивали після кожного ухваленого рішення.
Але не переживай, я чудово почуваюся!
Дякую, що нагадала,
-як приємно пити. -Вибач.
Та ні, це моя проблема.
-Я б спустошила 14 склянок. -Ну все.
Я пила з Октавіо,
і він дуже приємний чоловік.
Він став якимсь підозріло дбайливим.
Пригощає мене зефірками…
та бананами-мармеладками.
-Серйозно? -Так.
Це дивно.
А ще дивно те…
що ти сидиш тут
і не трахаєшся зі своїм.
Ти про кого? Про того дурня?
-Ти сама так сказала. -А ти подумала.
Слухай, я тобі ось що скажу:
завжди знала, що він ідіот, але любила його.
Гарний у ліжку.
Але все, прощавай, товаришу.
Твої витівки в під'їзді нарешті допомогли мені наважитися.
Ага, страшна річ - алкоголь.
Я тебе кудись запрошую, тобі там сподобається.
Невже до бару?
Досить мене мучити
Не зводь мене з розуму
Просто дай відповідь
Чи зігрієш сьогодні
У своїх обіймах
Відповідай!
Що таке? Чому дуєшся?
Втомився від антилюбовних монологів
-ніби не про мене. -О, Рубіо…
Ну я ж не відьма. Я Боланьо, ось і все, крапка.
-Тебе так хвилює моя думка? -Я вами захоплююсь.
Зав'язуй, я не полотно Веласкеса.
І пам'ятай, з наступного року
ти не в мене у групі.
Ну все… йду копати собі могилу.
Давай.
Так, визнаю, я переборщив, але давай без скандалів.
Ти розіграв цілу виставу у всіх на очах!
Але я сказав правду.
Арнау…
-Ми з тобою більше не будемо разом. -Гаразд, добре.
Мені зараз не до цього.
Я люблю тебе, адже ти мій близький друг, ми багато років разом, але…
Вибач.
Скажи ти так спочатку, я відразу зрозумів би, що це не твоя витівка.
А чи багато їх у мене було?
Дуже багато.
І я їх обожнюю.
Я дуже непостійна, але тобі і це подобається?
Але ми не будемо разом.
Нізащо!
-Кевіне, пиво? -Тут.
Це за десятий. Ми потрібні Діно за п'ять хвилин.
Ідемо.
Тату.
Привіт, Полю.
Привіт.
Ти як?
-Все добре? -Так.
Це і є той самий заклад?
Тебе тут не кривдять?
Ну звісно, ні.
Ну, я радий, якщо так.
Давай, зроби мені випити!
Поль, слухай, а Бієль, випадково, не з наших?
Альфонсо, Глорія. Мої батьки.
Боже! Просіть про що завгодно!
Ви виховали прекрасного сина.
Сподіваюся, що запропонуєш нам кращі місця.
Звісно, прошу за мною. Посаджу вас за найкращий столик.
«Авіалінії Сатанаси» дякують вам за вибір нашої компанії,
з нами ви зможете забути про свої нудні життя!
Тепер погані новини.
Співати не буду.
Зборище лицемірів!
Тут моя глуха подруга.
Говоримо на жестовому. Здається, ніби жартуємо,
але обговорюємо хіміотерапію її брата.
Що ж, я поки що присяду, а ви насолодитеся
виступом нашого капітана.
А тепер визнання!
Це я навчила його… всьому, що він знає.
Сподіваюся, не осліпнете від нашої пишності.
Отже, ми злітаємо з Діно!
Ні, я не та, якою ти мене бачив
Спокійна, поступлива дівчина
Яка завжди пробачить і якось тихенько піде
Ні, я не така
Я зовсім не та
Ні, я не та, якою ти мене бачив
Біла голубка, що ширяє над хвилями
Весь час сміється, не знає відмови
Ні, я не така
Я зовсім не та
Ти ніколи не зможеш похвалитися
Тим, що грав
З моїми почуттями, з правдою, з любов'ю
З кимось іншим
Якщо ти справді мене любиш
Знай: я не та
Хто лякається бурі
Борячись зі стихією, поспішає до берега
Ні, я не така
Я зовсім не та
А якщо хочеш лише потішитися
Розстав по всьому будинку охорону
Такі, як я, не втрачають надію
Подумай про це… Тепер я не та!
Ні, я не та, якою ти мене бачив
Спокійна, поступлива дівчина
Яка завжди пробачить і якось тихенько піде
Ні, я не така
Я зовсім не та
Ні, я не така
Я зовсім не та
Браво!
Хвилинку уваги.
Хочу представити двох людей.
Перша - професорка етики…
з філософського.
Вона знаходиться
на Олімпі викладацького складу.
Не називатиму її імені, щоб Марія Боланьо не розлютилася.
Марія Боланьо!
Браво!
Друга людина - її студент.
Природжений філософ, який шанує спадщину Греції.
Давай на сцену.
Аполлон Рубіо!
Аполлон? Круто!
Браво!
Красень!
Скажи щось.
-Що? -Не знаю.
Уяви, що ти на нагородженні.
Вимов подяку.
Тільки давай швидше.
А де… премія?
Ну добре…
Розкажу, що я виграв.
Нагорода - людина,
яка стежить, чи я поснідав, з самого мого народження.
Він не спав,
знаючи, що в мене безсоння.
І ця людина багато страждала, думаючи,
що не змогла дати нам всього, що ми заслужили.
Життя було не цукор,
але він все розповідає жахливі анекдоти.
Зі мною все в порядку.
І я…
знаю, що ти завжди поряд.
Я й уявити не можу, що ми розлучимося.
Тату, ти моя нагорода.
Браво, Аполлоне!
Ну що ж…
вітаю тебе з возз'єднанням з татом.
У це кохання я вірю: любов батьків до дітей.
-А в кохання вчителя до учня? -Я зараз розплачусь…
Ви вестимете в інших учнів.
А ти зустрінеш чудових професорів.
І вони можуть виявитися навіть кращими.
Ви Боланьо. А Боланьо одна на світі.
Так, почекай, зараз спробую
зронити сльозинку.
Припиняйте! Ви моя муза.
Поцілуємось?
Поцілунок буде безневинним.
Досить з тебе поцілунків з вчителями.
Ні я, ні твій шкільний вчитель
не зможемо бути завжди поруч.
Вчитель - це…
приємне враження.
І все.
Не заперечуватиму, у нас є его,
але тобі час розправляти крила.
Ти полетиш сам.
І так, помилятимешся.
Я в наступах на граблі розуміюсь.
Слухай, Полю…
хтось просто існує,
а хтось - живе.
Чого хочеш ти:
існувати чи жити?
Мій син - справжній скарб!
Тепер і таксист в курсі. Ти всю подорож про це твердив!
Ну так це правда.
Слухай, сьогодні я зрозумів, що я класний тато!
Я і не сумнівалась.
А це що?
«Альфонсо Рубіо».
Проходь.
Зараз.
Допоможи.
Костюм…
Тут записка.
«Чудовий костюм для справжнього джентльмена. Вікі».
Дивись.
Краса!
Так…
Господи!
Які ж багатії - диваки, Глорія.
Ти хороша людина.
Давай, вдихай божественний аромат.
Нехай він проникне у твоє тіло.
Не блазнюй.
У результаті вип'ю, що залишилося, і лід з'їм.
Вчиню як джентльмен і приберу цей віскі з очей геть.
Що, Маріє Боланьо?
Чи не хочеш переспати?
Я для тебе недостатньо чоловік.
Але ти в цьому не винна.
Мій дім - скарбниця міражів.
Досі мені не довіряєш?
Ну от і все.
Тепер ти мене заводиш!
Я не збираюся тебе цілувати.
Мені не вперше відмовляють.
Послухай мене.
Думаю, чим більше хочеться пити, тим частіше треба кохатися.
Шлях до порятунку.
Секс, Маріє. Він також наркотик.
Поцілуй мене. Усього разок.
Раптом щось відчуємо?
Поцілуй мене і дай волю своїй уяві.
Гаразд.
Отже, я заплющу очі…
уявлятиму Кларка Гейбла,
-і ми поцілуємося. -Звісно.
Я Кларк Гейбл, а ти…
Дін Мартін.
Акселю!
-Спускайся. -Що таке?
Ти відреставрував найкращу залу у світі!
Що ти сказав?
-Що трапилося? -Не міг чекати до завтра.
Неймовірний день! Бенкет вдався.
Але коли я зайшов туди
і побачив твою роботу… Господи, це диво!
І тоді…
я закохався в тебе ще дужче. Знаю, що ти постарався заради мене.
-Ну… -Ні, дай мені домовити.
Я завдав тобі болю.
І я не знаю, що таке щастя,
але, мабуть, його я й відчуваю.
І якщо…
Не знаю, чи ти хочеш…
і відчуваєш теж саме… можемо бути разом.
Без усіх моїх тривог.
Почнемо жити!
Не хочу плакати.
Ні, поплач.
ТРИ РОКИ ПОСПІЛЬ
Ну що?
-Випустилися! -Так!
-Круто! -Ще б пак!
-Хлопці! -Гей!
Красуня!
Ну от і все!
Не бачили Боланьо?
-Ні. -Я думав, вона прийде.
-І я. -Твій хлопець.
Оті!
-Сеньйора Монтоліу. -Професор Рубіо.
-Я випустився. -Таки дійшов до кінця!
І що тепер?
Оце питання… Де Боланьо?
Все ще подорожує островами з Діно.
-Ось це відпустка! -Точно.
Але в мене тобі послання від неї.
Попросила мене подарувати тобі дуже безневинний поцілунок.
Красень!
Звідки костюмчик, тату?
Класний, так? Зберіг його для особливого випадку.
-Чудово виглядаєш. -Давай обійматися!
Я зміг!
А я в тобі ніколи не вагався. Такого у нашій родині ще не було!
Вітаю, любий.
Дякую, Глоріє.
А що, Аксель не прийшов?
Він не зміг.
Дуже зайнятий на роботі.
Зрозуміло. Вибач, що скажу…
Не треба.
Дай домовити.
Таке свято! Можна було й вихідний взяти.
Все, мовчу.
-Оті, вітаю. -Дякую, тату.
-Оті, мила! -Мамо!
Математик та філософ!
Класний у мене обранець?
Прочитай.
«Евдемонія». Що це таке?
Це що, латинь?
-Грецька. -Ух ти!
Перекладається як «блаженство».
Тож… це щастя.
Не думаєш, що час визнати себе щасливою людиною?
Ще б. Нарешті я дожив до цього «евде», як його… щастя!
Відмінно сказано!
Слухай…
перша пара пройшла на ура.
Навіть я все зрозумів.
Поставте мені п'ятірку!
П'ятірку з плюсом.
Вибач, звичайно, що говорю таке,
але я класний студент,
а ось опинишся ти перед 25-ма дрібними мерзотниками…
Перед чарівними мерзотниками.
-Сфоткаємось! -Давайте!
Так, давайте!
Зачекайте на мене, я теж хочу!
Друзі, фото!
Оті, відійди трохи вбік.
-Краса! -Давайте з нами!
Привіт, Каті.
Так, я тобі дзвонив.
Вибач, що турбую,
але ти обіцяла дізнатися, що з вакансіями…
Поки нічого?
Зрозуміло.
Просто я вже рік намагаюся влаштуватися професором.
Ага, знаю, треба потерпіти, зачекати.
Сподіваюся, не буду маляром до кінця життя.
Дзвони, якщо потрібно щось пофарбувати.
Гаразд.
Чекай дзвінка від набридливого Поля Рубіо наступного тижня.
Чудово. Дякую.
Бувай.
Бути такого не може
І не кажи
Що зрештою ти мене втратив
Ти так довго мріяв
Загубитися у морських хвилях
Роки взяли над тобою гору
Я так давно тебе не бачив
Думаю, ти трохи змінився
Став ще милішим
Але вивчив двійко неласкавих слів
Ти до нитки промок
Аж того ранку валив мокрий сніг
Це був січень 84-го
Твої черевики були брудні
І я закричав
Дай мені космічної жуйки
Відвези мене на Венеру
Прямо тут, під самим серцем
У скарбниці історій
Дай мені космічної жуйки
Давай до зірок здіймемося
Хочу побачити море з твоїх снів
І потрапити до твоїх небачених мрій
Деталі стираються, я все забуваю
І я затримую дихання
Якщо ти повернешся Я любитиму тебе ще більше
Мені тебе ніколи не забути
І я не смію дихати
Якщо повернешся Забери мене з собою в море