NETFLIX PRESENTERAR
Varför är allt borta?
Marta vet att det var ett världskrig, och att vi har sjukdomar vi inte kan bota.
Planeten var också mycket sjuk. Folk var väldigt rädda,
och ville ha starka regeringar. De tog ifrån oss friheten.
Men vi ska ta tillbaka den.
Wow, du ser ut precis som mamma.
Titta. Likadana.
Mamma gav mig det när hon gjorde det här.
-Hur mår hon? -Mycket bra.
-Sara räddade hennes liv. -Och offrade sig själv.
Marta Mújica, tio år gammal.
-Farbror Alex! -Vart går du?
-De tar henne. -Pappa!
Marta!
De dödar oss!
De tog barnet till en koloni tills du och din fru får jobb.
Kan du hjälpa mig?
Jag sa till min fru att vi var goda vänner.
Det var vi. Men inte nu längre.
Säg åt honom att komma vid sju. Han får ett passerkort vid muren.
Jag har dödat en militär.
Släpp henne!
-Vad heter du? -Sol.
Kom nu, Sol.
Hugo Mújica. Vi behöver ju ett gift par.
Min fru kan ändra sina planer.
Du måste åka, Julia. Jag följer med.
Varför får vi inga resultat? Du är feg. Du skulle ju öka dosen.
De här speciella barnen är vårt enda hopp.
-Här. -Spring!
Halt! Ner på marken.
Kom igen!
-Mormor! -Stilla!
De hittade mig.
Kom igen!
Kom ut!
Kom igen! Stanna där ni är!
Vi måste gömma flickan.
Säkrat!
-Lillan. -Vad är det?
-Upp med händerna. -Lyssna på mig är ni snälla.
-Göm dig. Fort. -Vi är fattiga men goda människor.
-Jag sköter de två flickorna. -Är horan där inne?
Hon är ingen hora. Hon är ett barn som studerar till sömmerska.
Vi har inga pengar.
Den där militären...
-Känner ni till honom? -Självklart.
Han kommer hit och hämtar flickor.
Han försöker vara trevlig.
Men oroa er inte.
-Ni kan lita på att vi inte säger nåt. -Det räcker.
Mormor!
MIN SYSTER SARA
UTAN RÄDSLA
BYGG FRAMTIDEN
MINNS REGNET
SKRATTA ÅT DEM
MOT MUREN MINNET
RÄTTIGHETER MÅSTE VINNAS
Har du hittat bensin?
-Vi tar motorcykeln. -Motorcykeln?
De har färre gränskontroller åt söder. Vi är i Cádiz i eftermiddag.
-Varför Cádiz? -Därifrån tar vi oss över sundet.
Men Carlos, borde vi inte åka på natten? Är inte det säkrare?
Min kontakt vill åka över innan mörkret.
Hallå?
Fan, det är Hugo.
-Hugo, vad...? -Julia.
Det är Saras man.
-Är allt okej? -Ja då.
-Det här är min pojkvän Carlos. -Angenämt.
-Varför är du här? -Jag har ett problem.
De har tagit Marta.
-Vad menar du? -När vi registrerade oss.
De skiljer visst barn från föräldrar som är arbetslösa.
Jag vet inte. Det är en ny lag.
Okej...
-Är du okej? -Ja.
-Behöver du nåt? Kan jag hjälpa dig? -Lugn.
Din mamma skaffade jobb åt mig. Det är i sektor 1.
-Jag börjar ikväll. -Jättebra.
Ja, det är bara en sak. Det är ett problem.
Jobbet är för ett gift par.
-Ett gift par? -Ja.
Jag fick passerkort till muren, men jag kan inte gå ensam.
-Hugo och Sara? -Ja.
Ska jag låtsas vara Sara?
Bara ett par dagar, tills vi får Marta tillbaka.
Så får vi se sen.
-Det går tyvärr inte. -Jag pratade inte med dig.
-Jo men... -Vad?
Vi är precis på väg att resa.
Vi har ett väldigt stort problem och måste åka.
-Större än din systerdotters liv? -Fan, Hugo.
Kom.
Julia.
-Carlos, lyssna. -Vi har inte tid. Det var svårt att fixa.
Folk riskerar sina liv för oss.
Vi kan inte överge planen.
Om de vill ha honom tar de honom utan fru.
Okej. Jag håller med.
Jag säger det. Håll dig lugn.
-Är det något du inte berättar? -Här.
-Jag kan tyvärr inte hjälpa dig. -Julia.
Förlåt.
Lycka till.
Carlos...
-Om vi berättar... -...hamnar han i fara.
Hela din familj.
Nu åker vi. Snälla.
God morgon!
God morgon. Upp och hoppa.
Ta på era uniformer.
Kommer ni för sent blir det ingen frukost.
Hur är det? Vad bra.
Mycket bra. Den här vägen...
Ställ er i kö när ni är klara. Vi går till badrummet först
och sedan matsalen. Kom.
Vad trögstartade ni är idag. Vi måste gå och tvätta oss.
Marta!
Kom igen...
Det här trodde jag inte om en tjej som du.
Har du inte fått på sjaletten? Det är så lätt...
Titta vad lätt. Sätt på den så här.
Dra genom håret och dra upp den.
Mycket bra. Ser du? Kom och ställ er i kön båda två nu.
Tack. Det var min mammas.
Vi skulle aldrig ha kommit till Madrid! Vilket helvete.
-Sluta slå på saker, Álex. -Det är inte ditt fel.
Det är den jävla regeringen.
Det var...
Det var det enda hon bad mig, visste du det?
Vad?
Sara.
Det enda hon bad mig var att ta hand om Marta.
Jag lovade att skydda henne med mitt liv.
-Nu har jag förlorat henne. -Vi hittar henne.
-Jag lovar dig. -Jaså? Hur då?
Vad gör jag nu?
Jag vet inte vad jag ska göra.
Minns du när pappa dog?
Det är klart.
Vi hade gått och lagt oss. Jag låtsades sova, men jag var så skraj.
Det visste du.
Du sa: "Sov bort det. Det blir bra. Jag vet vad vi ska göra."
Jag sa inte emot.
Jag visste inte vad din plan var, men jag trodde på dig.
Sen sov jag som en stock.
Du vet alltid vad du ska göra, för fan. Säg vad jag ska göra så fixar vi det.
Du vet. Innerst inne vet du.
Jag ska till andra sidan av den jävla muren,
och jag ska ha det där jobbet.
Jag övertalar dem att anställa mig ensam.
Du går till registreringen och tar reda på var Marta är.
När vi får reda på det så hämtar vi hem henne.
Sen åker vi tillbaka till Asturien alla tre.
Så gör vi.
-Jag är hungrig. -Efter är det frukost.
Efter vad?
Det är där de sticker en.
Då börjar vi. Kom, Héctor.
Ibland kräks man och blir lite trött, men man får yoghurt.
Berätta.
Knivhögg du kommendant Mérida?
-Jag minns inte. -Minns du inte?
Sol.
Hur länge tror du att din lillasyster klarar sig ensam?
Det vet inte jag heller.
Så...
Du är den enda hon har i världen.
Och du sitter här.
Vem var med dig den kvällen?
Vad har de gjort?
Kan du gå?
Jag ska få ut dig.
Ja.
-Ja? -Jag hjälper er.
Mycket bra.
Stanna.
-Vad är det? -Stanna.
-Va? -Stanna motorcykeln.
-Mamma? -Ja?
-Du är här. -Ja.
Jag behöver hjälp, mamma.
Drick.
Navarro, förbered för att släppa den här flickan om...
...en halvtimme?
-En halvtimme. -Ska bli.
Visst låter det bra?
Nu ska du bara försöka en sista gång.
Flickan som hjälpte dig. Hur såg hennes hår ut?
Var det långt som ditt?
-Ja. -Var det? Jättebra.
Hon hade massor av flätor.
-Vad hade hon på sig? -En grön kjol tror jag.
Den gav jag henne.
-Gjorde du? -Ja.
Den är i garderoben. Hon glömde den sist.
Har du den här?
Javisst. Jag ska visa dig.
Ursäkta, förlåt. Det tar bara en minut.
-Det är kö här. -Det går fort.
-Ja, men... -Ursäkta.
-Ställ dig i kön som alla andra. -Minns du mig?
-Ja, du var väl här igår? -Ja.
Får jag prata med dig?
Ursäkta. Kan du täcka för mig i fem minuter?
Tack.
Vi är strax tillbaka.
Minns du flickan som var med mig?
Hon var liten och blond och hade mössa.
Ni tog blodprov på henne.
Hon heter Marta Mújica.
-Det minns jag inte. -De tog henne till kolonierna.
Ni har tur. De tar hand om henne där tills ni får ett jobb.
Jag vill veta var hon är.
Vi åker tillbaka till vår by. Om vi får henne åker vi.
-Jag vet inte. Jag måste jobba. -Bara en adress.
-De kontaktar er. -Jag ger inte upp.
Jag ger aldrig upp. Hör du?
Jag kommer hit imorgon, nästa dag, hela tiden.
Jag har inget bättre att göra i den här jävla skitstaden.
-Sänk rösten. -Snälla, berätta var hon är.
Okej, jag ska göra mitt bästa för att ta reda på vilken koloni.
Men jag kan inte lova nåt.
Den flickan är vårt liv.
Du förstår väl?
Kom imorgon.
Tack.
-Förlåt, vad hette du? -Álex. Eller Alejandro Mújica.
Mújica...
En släkting till ett av barnen ställer för många frågor.
-Begoña, hur mår du? -Hej, Emilia.
-Ursäkta, jag vill inte störa. -Du stör aldrig.
Jag behöver tala med dig.
-Men oroa dig inte. -Berätta. Du gör mig nervös.
Är din dotter här? Julia?
-Julia? Nej då. Hurså? -Vem är det, mamma?
-Begoña. -Aha.
Hej, Begoña.
-Sara? Vad fin du är. -Tack.
-Det var längesen. -Ja.
Jag hörde om din dotter. Oroa dig inte.
-Hon har nog roligt. -Det tar säkert väl hand om henne.
-Jag letar efter din syster. -Julia är borta några dagar.
-Jag såg ju henne nyss. -Hon kom för att ta farväl, Begoña.
Jaha, då kommer jag tillbaka en annan dag.
Självklart. Jag säger att du letar efter henne.
-Är nåt på tok? -Nej, det är ingenting.
-Det var kul att se dig. -Detsamma.
-Hejdå. -Hejdå, Begoña.
EFTERLYST
Däck!
-Kom igen. -Däck, som nya.
Billiga däck!
Däck!
Vad fan gör du, Carlos?
Vad är det?
-De har gripit henne. -Va? Vem?
-Flickan du hjälpte. De förhör henne nu. -Fan!
Skit också.
-Jag tror det inte. -Nästa gång är det din tur.
Det går en transport idag. Det är säkrare än att vi reser ensamma.
-Ikväll är vår sista chans. -Okej.
Möt mig här efter jobbet på andra sidan muren.
Det är de gamla M-40-tunnlarna. Där.
Klockan 23.
-Okej? -Okej.
Gå och hjälp snubben få tillbaka sin dotter nu.
Men ikväll reser vi.
-Vad snyggt. -Sluta.
Som en nunna.
Tyst med dig.
-Tack. -Klockan 23.
Nästa. Skynda på.
För er hälsa och säkerhet. Ingen får passera
som är sjuk, inte har några dokument eller inte är lämpligt klädd.
Kom igen!
Skynda på!
-Har ni nåt i metall på er? -Nej.
-Nåt organiskt eller oregistrerat? -Nej.
Passerkortet är för ett gift par.
Min fru kunde inte komma nu, hon kommer senare.
-Då får ni inte passera. Kliv åt sidan. -De väntar på mig.
-Det är min första dag hos ministern. -Kliv åt sidan, sa jag.
Hör här, ni är säkert också far. Snälla.
-Kliv åt sidan för helvete. -Hugo!
Hugo! Ursäkta mig.
Ursäkta, släpp fram mig.
Ursäkta. Hugo!
Förlåt, älskling. Jag vet att jag är sen.
Förlåt.
Varsågod.
Medborgare. Varje gång...
EFTERLYST
Brottsligheten i huvudstaden fortsätter att minska.
Den är nu lägre än på tio år.
Även om vissa områden i sektor 2 fortfarande upplever brottslighet och våld
blir statistiken långsamt bättre...
-Låt det inte hända igen. -Tack.
Ja, tack.
För er säkerhet. Ha alltid passerkort och legitimation redo att visa för polisen.
Lämna området!
Fortsätt framåt.
Hur ser det ut, Hugo?
-Får jag? -Ja.
Det är bättre så.
Hon gillade utsläppt hår.
-Jag måste iväg klockan 23. -Okej.
-Var får de allt vatten ifrån? -Havet.
De avsaltar det.
De här jävlarna har inte samma problem som vi.
Eller hur?
Nästa anhalt: Zon C-2.
-Kom in. -Tack.
Servera bara hjärtana av kronärtskockorna.
-Bara hjärtana. -Uppfattat.
Carlos, blommorna ska vara perfekta.
Lite mer oregano så får den mer djup.
-Glöm inte att titta. -Ja, frun.
-Selleri, tack. -Rosa?
Ett ögonblick. - Använd selleribladen som garnering på soppan.
Okej.
God eftermiddag.
-Jag var här igår, om ni minns? -Javisst. Paret.
Jag brukar anställa hjälpen.
Señora är krävande, och det här jobbet skulle folk dö för.
Jag hoppas att inte behöva sparka er idag.
Ni kan lita på oss. Det här jobbet är viktigt för oss.
Visst. Gå och duscha och ta på er uniformen.
-Ni har fem minuter. -De sprayade oss.
Sprayen vid muren är för kläderna.
Gå och skrubba bort sektor 2-smutsen och ta på er uniformen.
Jag kommer och kontrollerar.
-Manuela, visa dem badrummet. -Ja.
-Sätt fart! -Följ med mig.
Det finns tvål och handdukar här. Här är uniformerna.
Rosa är en bra kvinna.
-Hon skäller värre än hon biter. -Manuela!
Jag kommer!
Skynda på.
-Vad elegant du blir. -Du också.
-Heliga moder. -Kom igen.
Vad har du på ryggen?
Vad har de gjort?
-Jag ramlade. -Du måste ha fallit illa.
Inget allvarligt. Kom igen nu.
Kära nån.
Jag hade glömt hur underbart det är att duscha.
Jag kan inte tro det.
Drycken ska stå här.
Först glasen, sen flaskorna. Aldrig tillsammans.
Mycket bra.
Manuela?
Ja, señora.
Kom närmare, är ni snälla.
-Hugo Mújica, eller hur? -Ja, frun.
-Det här är... -Sara.
-Hans fru. -Ja.
Ni klär i uniformen.
-Mamma. -Gumman, får jag se?
Vad söt du är. Får jag se?
-Sätt på dig klackskor. De gör inte ont. -Det känns som att halta, mamma.
Du är en ministerdotter, vi har gäster.
-Bråka inte, det är etiketten. -Bara för kvinnor.
Om män behövde ha klackar skulle de avskaffa etiketten.
Gå och ta på dig klackskorna.
-Önskar ni något mer, señora? -Är allt i ordning för gästerna?
-Ja, señora. -Underbart.
Ursäkta, señora.
Jag skulle vilja veta när vi skriver på kontraktet.
Ursäkta?
Jo, igår morse när vi registrerade oss tog de min... vår dotter.
Utan papper kan vi inte få tillbaka henne.
Vi tackar på förhand.
Nåväl.
-Kom så går vi till matsalen. -Ja.
Är du inte klok? Tilltala inte señora.
Heliga moder. Ni blir inte långvariga.
Det var inget horhus, pappa.
Det var en klubb. Man går dit för att roa sig.
Med horor.
-Kan du inte roa dig på nåt annat sätt? -Det finns inte många.
Jag var faktiskt där för att det är viktigt att synas med visst folk.
Javisst.
Men din reklamkampanj slutade med en död man med byxorna nere.
Förlåt. Jag ville inte besudla ditt namn med något sådant.
Men det gjorde du.
Där är ni ju. Jag har letat.
-Bråkade ni? -Nej, älskling. Allt är bra.
Mamma, vad fin du är.
Du också, syrran. Vad lång!
Stör jag?
Álvaro! Aldrig. Du är ju en i familjen.
Vi åkte tidigt för att inte fastna i gränskontrollerna.
-Hur är det? -Bra.
Så hemskt med kommendant Mérida. Stackars man.
-Hur mår ni? -Jättebra.
-En drink? -Tack.
Hämta en drink åt din gudfar. - Hur går utrikesaffärerna, ministern?
Alltid sämre än hälsan.
Du vet att din make är regeringens stjärna.
Jag är bara en satellit.
-Nonsens. -Alma!
-Laura, hur mår du? -Tack.
-Inte lika fin som du. -Får jag se?
Men vad fin du är.
-Kom in. -Vad är det för kavaj?
-Vad tycks? -Fin.
SÄKERHETSDEPARTEMENTET
Goddag.
-Kan jag hjälpa er? -Jag är Begoña Sánchez.
-Jag är regeringsassistent. -Kontor 1.
-Ursäkta? -Informatörer går till kontor 1.
-Goddag. Får jag komma in? -Stig på.
Goddag.
Jag tror att jag kan hjälpa er med en sak.
-Låt höra. -Jag vet vem det är ni letar efter.
Jag tror att det är min grannes dotter.
Jag kan ge er hennes adress.
Álvaro, du behöver en budget för kanapéer och lite skokräm.
Håll fram det för señora.
Nej, nej, jag menar allvar.
Att du ska säga just det... Dina avsikter är tydliga.
Det är tydligt att vi igen ska offra våra investeringar för tillväxt.
Och vad gör vi sen? Upplys oss.
-Store guru. -En stränghetsregim.
Det enda moraliskt försvarbara är...
...att vi arbetar hårt för att varje medborgare åtminstone ska ha tillräckligt.
Absolut. Men hur vet vi vad som är tillräckligt.
-De som inte har nåt kan inte överleva. -De har vant sig.
Folk saknar inte sånt de aldrig haft.
-Men snälla... -Jag har rätt. Bli inte sur.
Ett ögonblick!
-Ett ögonblick. -Snälla.
I min mening är det enda moraliskt försvarbara
att faktiskt fråga dem.
Ni till exempel. Vad gör er lycklig?
-Ni behöver inte svara. -Men vi behöver veta.
Vad gör er lycklig?
-Antagligen samma sak som er. -Det tror jag nog inte, gumman.
-Det var ett bra svar. -Ursäkta, señor.
En man frågar efter er. En polis.
Ja. Jag bjöd in honom. Enrique! Varsågod och stig på.
Välkommen. Hur mår du? - Har ni träffat Enrique Jiménez?
Vårt nya befäl för säkerhetsdepartementet.
-God kväll. -God kväll.
Kommendant Jiménez utreder mordet på vår käre vän Mérida.
-Ursäkta att jag stör. -Inte då. Vi är glada att se er.
-Slå er ner. -Jag är i tjänst.
-Kanske en annan gång. -Har ni goda nyheter?
Ja, jag tror det.
-Jag måste tala med ministern. -Ursäkta mig.
-Nåväl. -Vi går till mitt kontor.
Du. Gå med och servera dem något att äta och dricka.
Hörde du mig?
Ja, ursäkta, señora.
Det första utkastet.
Allt står med.
Kom in.
Kommendant Mérida stod presidenten nära.
Var det ett politiskt brott eller var det något personligt?
Det vet vi inte än.
De goda nyheterna är att vi gripit en. En stackars prostituerad flicka.
Önskas något att dricka?
Nej, tack.
-Señor? -Lite vin, tack.
Är flickan skyldig?
-Den prostituerade? -Nej. Men hon är ett vittne.
Du kan lita på att vi kommer att gripa fler.
Ursäkta mig.
-Jag hämtar ett nytt. -Det gör inget.
Ett ögonblick.
Se på mig.
Är du snäll.
Du ser bekant ut.
-Har vi träffats? -Det tror jag inte, señor.
Ska du gripa vårt hembiträde, kommendant? Det hoppas jag inte.
Hon är dotter till en god väninna till mig.
Då måste jag ha tagit fel.
-Vad heter du? -Sara.
Förlåt om jag skrämde dig, Sara.
Ursäkta mig.
Ni ska få gå tillbaka till er bjudning.
Jag hann inte hälsa innan.
Du minns inte mig, men jag träffade dig och din syster som barn.
Du har din mors ögon.
-Städa upp här och stäng dörren. -Självklart.
Ställ bort det där och duka av bordet. De är i trädgården.
Ja, Rosa.
-Hejsan. -Hej.
-Vem är du? -Sergio.
Hej, Sergio. Vet du vems bil det här är?
Den är min.
Man trycker här för att köra snabbare...
...och här för att stanna.
-Vilken fin bil du har. -Vill du leka?
Jättegärna, men jag kan inte just nu.
-Jag får inte, för jag jobbar. -Ja ja...
Du.
Nästa gång kan vi köra ikapp.
Men du kommer att förlora för jag är jättebra.
-Jag tror att jag vinner. -Vi får väl se.
Spring och lek nu.
Här förspilles ingen tid, Álvaro. - Är han alltid så, Laura?
Han är värre.
-Jag kommer strax. Perfekt. -Vad är det? Ska du gå?
-Det var CIM. -Herregud.
Min fru kommer att hitta ett botemedel mot viruset.
-Ikväll. -Det gör jag säkert.
-Låter de dig testa det på människor? -Bara försökskaniner.
Laura, kan du säga till Daniela att hon är fin?
Klänningen är perfekt på henne, men det tycker inte hon.
Men snälla...
Daniela.
Vad är det med dig?
Du är så tyst.
Gillar du den där nye kommendanten?
-Jag har ingen åsikt. -Jag gillar honom inte alls.
Han har snart löst mordet på Mérida. Han kan vara vår bästa polis.
Om han jobbade som polis, ja... Men han är politiskt tillsatt, Luis.
Polisen och militären får mer makt för varje dag som går.
Vi ger dem makt så att de kan skydda oss.
Ja.
Men när de kommer efter oss, vem ska skydda oss mot dem?
-Pratar ni politik? -Nej.
-Nej, nej. -Inte alls.
-Kom och hälsa på dina gudbarn. -Ja.
Titta, vi har en blomsterkommitté.
Det verkar kanske konstigt, men det är många som stjäl saker.
-Vi är inga tjuvar. -Inte de heller, men de är hungriga.
Dagens lön.
Godnatt, Rai.
Men... Här finns inga papper.
-Är vi inte anställda? -Det avgör hon.
-Daniela, jag glömde mina handskar! -Jag ska fråga henne.
-Vilka tror ni att ni är? -Señora!
Kom hit. Vem tror du att du är?
-Señora? -Vart ska ni?
-Jag vill bara prata med señora. -Förlåt.
Det gör inget, Rosa. - Vad?
Señora, jag hatar att tjata men vi måste veta om vi är anställda.
Utan kontraktet får vi inte hem vår dotter.
Jag skriver kontrakt först efter en provperiod.
-De här? -Tack, gumman.
Snälla, lyssna på mig.
Du gillade Sergio, va?
Du är en bra mamma, det märks.
Han är inte min, men så gott som.
Daniela, gör i ordning deras papper för registreringen imorgon.
-Er flicka är snart hemma. -Tack så mycket.
-Behöver du hjälp? -Ja.
Speciellt i den här klänningen.
-Klackarna är så jobbiga. -Säg inte det.
Följ mig, är ni snälla. - Rosa, kan du hjälpa mig?
Självklart.
-Ni måste underteckna. -Ja.
-Tack. -Hugo, jag måste berätta en sak.
Senare.
-Nu gör vi det här. -Okej.
-Godkväll, Alma. -Godkväll, Tomás.
-Fungerade dosen? -Det är för tidigt att säga.
-Hittills har resultaten varit positiva. -Bra.
Så ja, så ja. Lite till.
Så ja.
Imorgon bitti vill jag ha en rapport med slutresultaten.
Självklart, Alma. Det ska du få.
Nu mår du väl bättre? Du ser redan bättre ut.
Hejdå, Jorge.
-Godkväll, señora. -Godkväll.
Hej, sötnos.
Hur mår du?
Var inte rädd, gumman. Det är ingen fara.
Försök att sova, små raringar.
Imorgon känns det bättre.
Vad är det här?
Personliga föremål är förbjudna.
Snälla.
Vi gör så här.
Jag vaktar det åt dig.
-Får jag det när jag åker? -Det är klart. Jag lovar.
Lägg dig och sov nu. I morgon är allt bättre.
Jag vaktar det.
Sov lite.
Sov gott, gumman.
Det här är sista gången.
Du vet vad du ska göra.
För er säkerhet. Ha alltid passerkort och legitimation redo att visa för polisen.
-Jag ville berätta... -Du behöver inte berätta.
Jag menar det.
Det är en sak du måste veta, Hugo.
Jag måste lämna Madrid så snart som möjligt.
Carlos väntar på mig vid de gamla M-40-tunnlarna.
Julia.
Säg att det inte har med det där mordet att göra.
Han utnyttjade ett barn. Jag såg dem och kunde inte strunta i det.
-Du skulle ha sett. -Jag tror dig.
Du gjorde säkert vad du måste göra.
-Nu får du väl henne tillbaka? -Ja, nu har jag ju papperen.
-De måste. -Ja.
-Får jag be dig om en tjänst? -Vad?
Ta hand om min mor. Jag oroar mig för henne, nu efter Sara.
-Oroa dig inte. Hon klarar sig. -Ja.
Bara hon vet att du mår bra.
Julia.
Jag glömmer aldrig det här.
Aldrig.
Sköt om dig.
Du också.
För er säkerhet. Vi ber alla medborgare att ordningsamt återvända hem.
-Öppna! -Öppna dörren!
Öppna dörren!
Stanna! Halt!
-Trevligt att träffas. -Kommendant.
-När som helst. -Varsågod.
Kommendant Jiménez, jag vill gratulera er till det snabbt lösta fallet.
Tack. Det var inte helt och hållet min förtjänst.
Det var också säkerhetsdepartementet och den ärliga och fredliga befolkning
som är i majoritet i det här landet.
Jag vill ta tillfället i akt och ge dem ett meddelande.
Jag talar som ert nya statssäkerhetsbefäl.
Jag har viktiga nyheter.
Kommendant Méridas mördare har skjutits på flykt ur huvudstaden.
Tack än en gång till polisen i Nya Spanien
för ert utomordentliga polisarbete.
Oj, titta! Du tappade den här.
Tur att vi hittade den.
Backa! Skjut inte!
Det var en exemplarisk utredning.
Den utfördes snabbt och effektivt.
Det här är mörka tider.
Vi har inte råd att visa svaghet inför våra fiender.
Ni kan nu sova lugnt.
Vi fortsätter att garantera allas vår framgång och säkerhet.
Våra äldre...
...våra familjer...
-Hej. -Godkväll.
...de mindre lyckligt lottade....
...och alla bra människor i detta land.
Emilia, kom och titta.
Vi ska göra allt i vår makt
för att vår befolkning ska få leva i fred och harmoni.
Ni kan lita på...
...att våra fiender bara ska få känna nederlag.
-Vet ni vad klockan är? -Strax över elva. De är sena ikväll.
När tiden är inne ska vi inte tveka att förhindra att någon som helst,
skadar den stabilitet vi har kämpat så hårt för.
Spring!
Godnatt.
Och kom ihåg:
Framtiden tillhör oss.
Enrique Jiménez har gripit terroristen som dödade major Mérida.
Vilken jävla...
-Stanna. -Skjut inte!
Händerna där jag kan se dem.
Här är de speciella barnen.
-Jag vill ha tillbaka min brorsdotter. -Kom hem till mig. Vad säger du?
Oroa dig inte. Jag fixar det.
Vad skulle vi göra utan den här regimen?
-Vad är det här? -Jag hittade den.
De har dödat för mindre.
Staden är rik och trygg om man uppför sig.
Upp och hoppa.
Vi behöver inga djurförsök eller antigener.
Barnen är svaret.
-De klarar inte högre doser. -Forskning medför risker.
Är du tuff? Det kan jag också vara.
Min dotter behöver en pappa som inte lägger sig för såna som du.
Mina änglar.
Undertexter: Sara Palmer