NETFLIX UVÁDÍ
Proč už není nic?
Marta ví, že byla světová válka.
A vznikly nemoci, které dodnes neumíme léčit.
I planeta onemocněla.
Lidé měli velký strach a chtěli silnou vládu,
ale ta nás připravila o svobodu.
Ale my ji získáme zpět.
Pane jo, vypadáš úplně jako máma.
- Jsou stejné. - Mně ho dala máma,
když mi dala tohle.
- Tak jak je na tom? - Skvěle.
- Matka ji zachránila. - A obětovala sebe.
Marta Mújica, deset let.
- Strejdo Álexi! - Kam jdeš?
Martu někam odvádějí, sakra!
- Tati! - Marto!
Zabijou nás!
Tvou dceru vzali do kolonií, dokud se ženou nenajdete práci.
Mám prosbu.
Řekl jsem ženě, že jsme bývali dobří přátelé.
Bývali.
Ale už ne.
Ať je u nás v sedm. Dostane u bariéry propustku.
Zabila jsem chlapa. Vojáka.
Pusť ji!
- Jak se jmenuješ? - Sol.
Sol, padáme odsud.
Hugo Mújica. Nevíte, že hledáme pár?
Žena může jistě změnit plány.
Musíš pryč, Julie. Půjdu s tebou.
Víš, proč nemáme výsledky? Jsi zbabělec.
Nezvýšil jsi dávku, jak jsem říkala.
Tyhle zvláštní děti jsou naše poslední naděje.
- Tudy. - Utíkejte!
Ani hnout! Všichni na zem!
Jdeme!
Babi!
Oni mě našli.
Ven!
Běžte! Ani hnout!
Musíme schovat malou.
Vyklidit!
Holčičko.
Co se stalo?
Ruce vzhůru, paní.
Poslouchejte mě, prosím.
- Schováme se. Rychle. - Jsme chudí, ale poctiví.
- Mám obě dívky na starost. - Je uvnitř ta děvka?
Není to děvka.
Je to děvče, které se učí na švadlenu.
Nemáme peníze.
A ten pán, ten voják…
Vy ho znáte?
Samozřejmě.
Jezdí si sem vybírat holčičky,
snaží se být milý.
Ale nebojte se.
Můžete si být jistí, že nic neřekneme.
A dost.
Babi!
MOJE SESTRA SARA
ŽÁDNÝ STRACH
BUDUJ SVOJI BUDOUCNOST
VZPOMEŇ SI NA DÉŠŤ
VYSMĚJ SE JIM
VZPOMÍNKAMI PROTI ZDI
PRÁVA SE DOBÝVAJÍ
BARIÉRA
Ty jsi sehnal benzín?
- Odjedeme na motorce. - Na motorce?
Směrem na jih je míň kontrol. Odpoledne můžeme být v Cádizu.
- Co v Cádizu? - Odtamtud přejedeme průliv.
Carlosi, neměli bychom jet spíš na noc? Nebude to bezpečnější?
Ano, ale můj známý chce přejet za světla.
Haló?
Sakra, to je Hugo.
- Hugo, co… - Julie.
To je manžel Sary.
- Všechno v pořádku? - Jo.
Carlos, můj přítel.
Těší mě.
- Proč jsi tady? - Mám problém.
Včera unesli Martu.
- Co tím myslíš? - Když jsme se zapisovali.
Zdá se, že berou děti nezaměstnaným rodičům.
Já nevím, prostě…
Počkej.
- Jsi v pořádku? - Ano.
- Potřebuješ něco? S něčím pomoct? - Ne, klid.
Emilia mi našla práci.
- Fajn. - Jo, v sektoru 1.
- Vzali mě, začínám dneska. - Bezva.
Jenže…
Má to jeden háček.
Ta práce je pro pár.
- Pro pár? - Ano.
Mám propustky pro kontroly.
Nemůžu jít sám.
Hugo a Sara?
Ano.
Mám dělat, že jsem Sara?
Jen na den dva. Než dostanu smlouvu a vrátí mi Martu.
- Pak už něco vymyslím. - Promiň, nejde to.
Promiň, s tebou nemluvím.
- Víš, no… - Co?
My musíme teď hned odjet.
Jsme v hrozném maléru a musíme odjet.
Její život má menší cenu?
- Krucinál. - Pojď sem.
Julie.
- Carlosi… - Nemáme čas.
Víš, co mě stálo to zařídit.
Lidi kvůli nám riskují životy.
Teď to nemůžeme zrušit.
Jestli ho chtějí, najmou ho i bez ženy.
Dobře.
Řeknu mu to. Neboj se.
Je něco, o čem nevím?
Na.
Promiň, nemůžu ti pomoct.
Julie.
Promiň.
Hodně štěstí.
Carlosi.
- Když mu to řekneme… - … tak ho tím ohrozíme.
I celou rodinu.
Jedeme, prosím.
Dobré ráno!
Dobré ráno. Vstávat a cvičit.
Oblečte si uniformy.
Kdo přijde pozdě, na toho nezbyde snídaně.
Jak to jde? Skvělé, výborně.
Šikovní. Tady už to bude…
Až budete hotoví, postavte se do řady. Nejdřív se půjdeme umýt.
A pak do jídelny. Pojďte.
To je dneska loudání. Musíte si hezky umýt obličej a ruce.
Marto!
To se podívejme.
Tohle bych od tak chytré holky nečekala.
Ty si ještě neumíš nasadit šátek? Je to hračka.
Podívej, nic to není. Takhle ho navlékneš,
prostrčíš vlásky a vytáhneš.
Paráda. Vidíš?
Šup, oba rychle do řady.
Díky. Patřil mámě.
Já ti říkal, že nemáme jezdit do Madridu. Zasraný město!
- Álexi, přestaň bušit do věcí. - Hlavně si to nevyčítej.
To ta podělaná vláda.
Bylo to…
to jediné, o co mě požádala, víš?
Co?
Sara.
Chtěla jen, abych se postaral o Martu.
Slíbil jsem jí, že ji ochráním za každou cenu.
A já ji ztratil.
Však ji najdeme.
- Slibuju. - Jo? Jak?
Co mám dělat?
Nejhorší je, že jsem bezradný.
Pamatuješ, když umřel táta?
Samozřejmě.
Už jsme leželi v posteli.
Já dělal, že spím, ale bál jsem se.
A tys to bůhvíjak věděl.
Řekl jsi mi, ať spím, že to bude dobré.
Že víš, co dělat.
Já neodpověděl.
Netušil jsem, jaký máš plán, ale věřil jsem ti.
A usnul jsem jako špalek.
Ty přece sakra vždycky víš, co dělat!
Takže teď mi řekni, co mám dělat, a zvládneme to.
Protože ty víš jak.
Někde uvnitř to víš.
Přejdu tu blbou bariéru a dostanu tu práci.
Přesvědčím je, aby mě najali samotného.
Ty půjdeš k zápisu a zjistíš, kde je Marta.
Až to zjistíme, dojedeme pro ni.
A pak se všichni tři vrátíme do Asturie.
Tak to uděláme.
- Já mám hlad. - Potom bude snídaně.
Po čem?
Tam tě píchnou.
Tak se do toho dáme. Pojď, Héctore.
Někdy pak zvracím a jsem trochu unavený.
Ale pak ti dají jogurt.
Povídej.
Bodla jsi majora Méridu ty?
- Já si to nepamatuju. - Nepamatuješ?
Sol.
Jak dlouho myslíš, že tvoje sestřička sama přežije?
To taky nevíš.
Takže…
Ty jsi jediná, koho na světě má.
A teď jsi tady.
Kdo tam byl tu noc s tebou?
Co ti to udělali?
Můžeš chodit?
Dostanu tě odsud.
Ano.
- Ano? - Pomůžu vám.
Dobře.
Zastav.
- Co? - Zastav, Carlosi.
- Cože? - Abys zastavil.
Mami?
Ano?
- Přišla jsi. - Ano.
Potřebuju tvou pomoc.
Napij se.
Navarro, zařiď propuštění téhle dívky za…
půl hodiny?
- Půl hodiny. - Dobře.
Máš radost, ne?
Teď to musíš zkusit ještě jednou, naposledy.
Ta dívka, co ti pomohla. Jaké měla vlasy?
Dlouhé, jako ty?
- Ano. - Ano?
- Ano. - Dobře.
Měla spoustu copánků.
Co to má na sobě?
Nějakou zelenou sukni.
Tu měla ode mě.
- Vážně? - Ano.
Nechala ji tu ve skříni, když tu byla naposledy.
Máš ji tady?
Jasně. Ukážu ti ji.
Promiňte. Bude to jen minutka.
- Hej, my tu čekáme! - Bude to chvilka.
- No jo, ale… - Promiňte.
- Musíš do řady k ostatním. - Pamatuješ si mě?
- Ano. Byl jsi tu včera, ne? - Ano.
Můžu s tebou mluvit?
Promiň, můžeš za mě na pět minut zaskočit?
Díky.
Hned jsme zpátky. Pardon.
Pamatuješ tu holku, co šla se mnou?
Malinká, blonďatá, v čepici.
Brali jste jí krev.
Jmenuje se Marta Mújica.
- Nevím, je vás moc. - Odvezli ji do kolonií.
To máte štěstí. Postarají se o ni, dokud nedostanete práci.
Jen chci vědět, kde je.
Chceme zpátky na venkov. Až nám ji vrátí, odjedeme.
- Já nic nevím a mám moc práce. - Aspoň adresu.
- Jistě vás včas kontaktují. - Já to nevzdám.
Nikdy se nevzdám, rozumíš?
Vrátím se zítra, pozítří, kdykoliv.
Nic lepšího v tomhle debilním městě na práci nemám.
- Nekřič. - Řekni mi, kde je, prosím.
Udělám, co budu moct, abych zjistila, do které kolonie ji poslali.
Ale nic neslibuju.
Ta dívka je náš život.
Rozumíš tomu?
Přijď zítra.
Díky.
- Promiň, jak že se jmenuješ? - Álex. Tedy Alejandro Mújica.
Mújica…
Ano, jeden příbuzný jednoho z dětí
má moc otázek.
- Begoño, jak to jde? - Ahoj Emilie.
Poslyš, nechci obtěžovat.
Ty přece nikdy neobtěžuješ.
Potřebuju s tebou mluvit.
- Ale ničeho se neboj. - Tak povídej, než začnu být nervózní.
Je tu tvoje dcera Julia?
- Julia? Ne. Proč? - Kdo je to, mami?
- Begoña. - Aha.
Ahoj Begoño.
Saro?
- Sluší ti to. - Díky.
- To je doba. - To jo.
Slyšela jsem o tvé dceři. Ničeho se neboj.
- Jistě si to užívá. - Určitě se mi o ni dobře starají.
Přišla jsem se zeptat na tvou sestru.
Julia odjela na pár dní z města.
- Před chvilkou jsem ji viděla. - Přišla se rozloučit.
Dobře. Tak já přijdu jindy.
Jistě. Řeknu jí, žes ji hledala.
A děje se něco?
Ne, nic, jen hloupost.
- Ráda jsem tě viděla. - Já tebe taky.
- Ahoj. - Měj se.
Sbohem.
HLEDÁ SE
Pneumatiky!
- Pojď. - Pneumatiky, jako nové.
Levné pneumatiky!
Co blbneš, Carlosi?
Co se děje?
- Zatkli ji. - Cože?
- Koho? - Tu, cos jí pomohla.
- Do hajzlu! - Vyslýchají ji.
Do prdele!
- To snad ne. - Jsi na řadě.
Večer odjíždí transport. Je to bezpečnější než cestovat sami.
Dnes, nebo nikdy.
- Další nebude. - Dobře.
- Hned po práci, až projdeš bariérou,
přijď sem.
- Do starých tunelů obchvatu. - Ukaž.
Sem.
V jedenáct.
Platí?
Platí.
Běž mu pomoct získat zpátky dceru.
Ale večer odjíždíme.
- Sluší ti to. - Kuš!
Úplná jeptiška.
Nech toho.
- Děkuju. - V jedenáct.
Dobře, díky. Další.
V zájmu vašeho zdraví je přísně zakázán vstup osobám,
které jsou nemocné, nemají doklady nebo jsou nevhodně oblečeny.
Jdeme!
Rychle!
- Máte u sebe nějaký kov? - Ne.
- Něco organického, nezapsaného? - Ne, nic.
Tahle propustka je pro pár.
Ano, moje žena nemohla přijít. Přijde později.
- Tak to tam nesmíte. Prosím. - Hele, oni na mě čekají.
- Dnes jdu poprvé do práce u ministra. - Běž pryč, kruci.
Poslyšte, určitě jste taky otec. Prosím!
Táhni do hajzlu!
Hugo!
Hugo! Promiňte.
Pardon, jen projdu.
Promiňte. Hugo!
Promiň, zlato. Jdu hrozně pozdě.
Promiňte.
Prosím.
Je stále bezpečněji…
HLEDÁ SE
Míra kriminality v hlavním městě stále klesá,
nyní je nejnižší za posledních deset let.
Přestože některé oblasti sektoru 2
stále tu a tam zažívají krádeže a násilné činy,
pomalu se daří snižovat…
- Ať už se to nestane. - Děkujeme.
Ano, děkujeme.
V zájmu vlastní bezpečnosti
mějte propustky a doklady připravené k předložení policii.
Vykliďte oblast!
No tak, běžte!
Jak to vypadá, Hugo? Jde to?
- Můžu? - Ano.
Takhle lepší.
- Nejradši je nosila rozpuštěné. - Jdeme!
- Musím jít před jedenáctou. - Dobře.
- Odkud mají tolik vody? - Z moře.
Odsolují ji.
Tyhle svině mají jiné problémy než my.
Viď?
Příští zastávka: zóna C-2.
- Pojďte dál. - Díky.
Z artyčoků servírujte jen srdíčka, prosím.
- Jen srdíčka. - Ano.
Carlosi, květiny musí být dokonalé.
Trochu víc oregána pro intenzivnější chuť.
- Nezapomeň se dívat. - Ano, madam.
- Celer, prosím. - Roso.
Moment. Lístky celeru použij jako ozdobu do polévky.
Dobře.
Dobré odpoledne.
- Byl jsem tu včera, pamatujete? - Ano, ti protekční.
Obvykle vybírám služebnictvo já.
Paní domu je náročná, lidé by pro tuhle práci zabíjeli.
Snad vás nebudu muset hned dnes vyhodit.
Ujišťuji vás, že budeme dobří. Ta práce je pro nás moc důležitá.
Běžte se osprchovat a oblékněte si uniformy.
- Máte pět minut. - Už nás dezinfikovali.
Sprchy u bariéry jsou jen na oblečení.
Tak si sundejte ten humus ze sektoru 2 a oblečte si uniformy.
Přijdu vás zkontrolovat.
Manuelo, zaveď pár do koupelny.
Ano.
- Tak šup! - Pojďte se mnou.
Tady máte mýdlo a ručníky. A tady uniformy.
Rosa je dobrá žena.
- Sice štěká, ale nekouše. - Manuelo!
Už jdu!
Pospěšte si.
- Budeš děsně elegantní. - Ty taky…
Bože můj!
Tak jo.
Co to máš na zádech?
Co se ti stalo?
Upadla jsem.
To musela být rána.
- Nic hrozného. - Fajn.
Tak dělej.
Pane jo!
Už jsem zapomněla, jak je sprcha skvělá.
Nemůžu tomu uvěřit.
Nápoje přijdou sem.
Nejdříve skleničky, pak láhve. Nikdy najednou.
Dobře.
Manuelo!
Ano, paní?
Pojďte blíž, prosím.
- Hugo Mújica, že? - Ano, madam.
- A to je… - Sara.
- Jeho žena. - Ano.
Uniforma vám padne.
- Mami. - Dceruško, ukaž se mi.
Jsi krásná. Ukaž.
Podpatky by ti taky neublížily, zlato.
To je jak chodit o berlích.
Jsi dcera ministra a máme hosty.
- Nehádej se. Je to etiketa. - Etiketa, ale jen pro ženy.
Kdyby museli nosit podpatky oni, to by etiketa letěla.
No tak, běž si vzít podpatky.
Ještě něco, paní?
Je všechno připraveno pro hosty?
- Ano. - Báječné.
Promiňte, paní.
Zajímalo by mě, kdy můžeme podepsat smlouvu.
Prosím?
Totiž… včera ráno, když jsme se byli zapsat,
mi… tedy nám vzali dceru.
A bez těch dokladů nám ji nevrátí.
Předem vám mockrát děkuji.
Dobře.
Takže… Teď půjdeme do jídelny, prosím.
Jistě.
Zbláznil ses?
Paní se neoslovuje.
Vy tu dlouho nevydržíte. Panenko skákavá.
To nebyl bordel, tati.
Byl to klub, kam se lidé chodí bavit.
S děvkami.
- Nemůžeš se v tomhle městě bavit jinak? - Po pravdě moc ne.
Nevěříš mi, ale já tam byl,
protože je důležité se stýkat s jistými lidmi.
No ano, jistě.
Jenže tvoje společenská mise skončila mrtvolou se staženými kalhotami.
Omlouvám se. Nechtěl jsem tvé jméno spojit s něčím takovým.
Ale udělal jsi to.
Tady jste. Hledala jsem vás.
- Vy jste se hádali? - Ne, zlato. Všechno v pořádku.
Mami, sluší ti to.
Tobě taky, sestřičko.
Jsi vysoká!
Nerušíme?
Ty? Nikdy! Jsi přece rodina, prosím tě.
Jeli jsme radši dřív, kdyby nás zdržely kontroly.
Jak se daří?
Dobře.
To je síla s majorem Méridou!
Chudák.
- Jak se daří vám? - Dobře.
- Skleničku? - Prosím.
Přines kmotrovi pití.
Jak se daří zahraniční politice, ministře?
Hůř než zdravotnictví.
Víš dobře, že hvězda vlády je tvůj manžel.
Já jsem druhá kolej.
- Nesmysl! - Almo!
- Lauro, tobě to sluší. - Díky.
- Tobě víc. - Ukaž se mi.
- Vypadáš skvěle! - Ty víc!
- Pojďte. - To sako jsi vybíral ty?
- Líbí? - Moc.
BEZPEČNOSTNÍ ODDĚLENÍ
Dobrý den.
- Jak mohu pomoci? - Jsem Begoña Sánchez,
- vládní asistentka. - Kancelář 1.
Prosím?
Informátoři chodí do kanceláře 1.
Zdravím. Můžu?
Pojďte dál.
Dobrý den.
Myslím, že vám můžu s něčím pomoct.
Uvidíme.
Vím, kdo je ta hledaná osoba.
Myslím, že je to dcera mé sousedky.
Můžu vám dát její adresu.
Álvaro, ten rozpočet potřebuješ na chlebíčky a na krém na boty, ne?
Ukaž to paní domu.
Ale nepovídej, já mluvím vážně.
Že to říkáš zrovna ty. Tvé úmysly jsou mi zřejmé.
Očividně opět obětujeme naše investice do růstu, skvělé.
Skvělé. A co pak?
- Co pak? Pouč nás. - Ale ne.
- Velký guru. - Úspory.
Jediné morální ospravedlnění je,
že všichni pracujeme na tom, aby měl každý občan aspoň…
- to nejnutnější. - Ano, skvělé.
A jak víme, co je nejnutnější? Ti, co nemají nic,
- sotva živoří. - Jsou na to zvyklí, Álvaro.
Lidem nechybí to, co nikdy neměli.
- Ale prosím tě… - Mám pravdu. Nezlob se.
Moment.
- Moment. - Prosím.
Já věřím, že jediné morální ospravedlnění
je se jich zeptat.
Tak třeba vy.
Co potřebujete ke štěstí?
- Nemusíte odpovídat. - Ale ano, chceme to vědět.
Co potřebujete ke štěstí?
- Asi to samé, co vy. - Tak to určitě ne, zlato.
- To byla dobrá odpověď. - Promiňte, pane.
Hledá vás nějaký muž, policista.
Ano.
Čekal jsem ho. Enrique!
Pojď dál.
Jak se máš? Vítej!
Tohle je Enrique Jiménez,
nový šéf Bezpečnostního oddělení státu.
Dobrý večer.
Major vyšetřuje vraždu našeho drahého přítele Méridy.
- Omlouvám se, že ruším. - Vůbec ne. Rádi vás vidíme.
- Přidáte se? - Jsem ve službě.
- Snad jindy, díky. - Máte dobré zprávy?
Ano. Myslím, že ano.
- Proto musím mluvit s ministrem. - Omluvte nás.
- Jistě. - Pojďme do mé pracovny.
Vy, prosím, doprovoďte pány a doneste jim něco k jídlu a k pití.
Neslyšela jste?
Ano, omlouvám se, madam.
To je předběžná zpráva.
Je tam všechno.
Dále. Pojďte.
Major Mérida byl velmi blízký prezidentovi.
Byl to politický zločin, nebo ho zabili z osobních důvodů?
To ještě není zřejmé.
Ale už máme první zadrženou.
Ubohá dívka, prostitutka.
Něco k pití?
Ne, díky.
- Pane? - Víno, díky.
A ta holka ho zabila?
- Ta prostitutka? - Ne.
Ale všechno viděla.
Mohu vás ujistit, že budeme zatýkat dál.
Promiňte, pane.
- Hned to vyměním. - To nic.
Moment.
Podívej se na mě. Prosím.
Jsi mi povědomá.
- Neviděli jsme se? - Myslím, že ne, pane.
Zatknete nám služebnou, majore?
Doufám, že ne.
Je dcera mé dobré přítelkyně. Znám ji odmalička.
Tak to bude mýlka.
Jak se jmenuješ?
Sara.
Promiň, jestli jsem tě vylekal.
Promiňte.
Už vás nebudu zdržovat od večírku.
Ještě jsem tě nepřivítal.
Asi to nevíš, ale znal jsem tě jako malou.
I tvou sestru.
Máš oči po matce.
Posbírej nádobí a pak tu zavři.
Jistě.
Dones to zpátky a skliď ze stolu. Šli do zahrady.
Jistě, Roso.
Ahoj.
- Ahoj. - Ahoj.
- Kdopak jsi? - Sergio.
Ahoj Sergio. Nevíš náhodou, čí je tohle auto?
Je moje.
Tímhle čudlíkem se zrychluje
- a tímhle brzdí. - Skvělé.
- Páni, parádní bourák. - Nechceš si hrát?
Ráda bych, ale teď nemůžu.
Nedovolí mi to, protože jsem v práci.
Tak nic.
Hele.
Slibuju, že si příště dáme závod.
Připrav se na prohru, já jsem totiž nejlepší.
- Určitě vyhraju. - To se ještě uvidí.
Tak utíkej.
Páni, Álvaro, bereš to rychle.
Takový je ve všem?
Ještě horší.
Hned jsem tam. Skvělé.
Co se děje? Někam jedeš?
- To bylo z SLV. - Bože!
Moje žena tu vakcínu proti tomu viru nakonec najde.
- Dnes večer. - To rozhodně.
Už testujete na lidech?
Jen na králících.
Lauro, přesvědč Danielu, že jí to sluší!
Že jsou ty šaty úžasné? Ona tvrdí, že jí nesedí.
No prosím…
Danielo.
Co je to s tebou?
Jsi hrozně tichý.
Tobě se ten chlap líbí? Ten nový major?
- Ani líbí, ani nelíbí. - Mně se vůbec nelíbí.
Brzy vyřeší Méridovu vraždu.
Možná je to náš nejlepší policista.
Kdyby se držel policie. Ale tohle je politická funkce, Luisi.
Policie a armáda mají čím dál větší moc.
Dáváme jim moc, aby nás mohli ochránit.
Ano.
Ale až povstanou, kdo nás ochrání před nimi?
- Nebavíte se o politice, že ne? - Ne.
- Vůbec ne.
- Pojď, půjdeme za tvými kmotřenci. - Ano.
Hele, máme květinovou komisi…
Možná to vypadá divně, ale ani nevíte, kolik lidí zkouší krást.
Nejsme zloději.
Oni taky ne, ale lidé mají hlad.
Dnešní mzda.
Dobrou noc, Raii.
Ale…
Není tu žádný dokument.
Nevzala nás.
To vám musí říct ona.
Danielo.
- Přines mi rukavice. - Tak se jí zeptáme.
- Ale… kdo si myslíte, že jste? - Madam.
Vraťte se! Kdo si myslíte, že jste?
- Madam. - Kam bys rád?
- Jen chci mluvit s paní. - Promiňte.
To nic, Roso. Pusť je.
Promiňte, že tak naléhám.
Potřebuju vědět, jestli nás berete.
Bez té smlouvy nám nevrátí naši dceru.
Smlouvy podepisuji až po zkušební době.
- Tyhle, mami? - Ano, díky.
Prosím, vyslechněte…
Sergiovi ses líbila, viď?
Jsi dobrá máma.
Není to můj syn, ale jako by byl.
Danielo, připrav jim papíry
na zítřejší ráno.
Brzy dceru dostanete.
- Moc díky. - Jedeme.
- Chceš pomoct? - Ano, díky.
A zvlášť s těmi šaty.
- Podpatky jsou děs. - To neříkej.
Sbohem.
Pojďte se mnou, prosím. Pomůžeš mi, Roso?
Jistě.
- Potřebuju vaše podpisy. - Jistě.
Děkuju.
Hugo, musím ti něco říct.
Potom.
- Jdeme. - Dobře.
SLV
- Dobrý večer, Almo. - Zdravím, Tomási.
Zabrala ta dávka?
To ještě nevíme.
- Zatím máme pozitivní výsledky. - Skvělé.
Tak, ještě trochu.
No tak.
Zítra hned ráno chci zprávu s finálními výsledky.
Zajisté, Almo. Budeš ji mít.
Teď ti určitě bude líp. Už máš mnohem lepší barvu.
Ahoj Jorge.
Dobrý večer, paní ředitelko.
Ahoj fešáku.
Jak se cítíš?
Jak ti je?
Neboj se, princezno. Nic to není.
Odpočiň si, drahoušku.
Zítra ti bude mnohem líp.
Co to je?
Osobní věci jsou zakázané.
Prosím.
Víš, co uděláme?
Já ti ho pohlídám.
- Dostanu ho zpátky, až půjdu odsud? - Jistě.
Určitě.
Teď si odpočiň.
Šup.
Zítra bude líp.
Já ti ho pohlídám.
Odpočiň si.
Dobrou, princezno.
To bylo naposled.
Víš, co máš dělat.
V zájmu vlastní bezpečnosti
mějte propustky a doklady připravené k předložení policii.
- Chtěla jsem ti říct… - Nemusíš mi nic říkat.
Vážně.
Ale musíš něco vědět.
Musím co nejdřív odjet z Madridu.
Carlos už na mě čeká ve starých tunelech obchvatu.
Julie.
Řekni mi, že to nesouvisí s tou mrtvolou.
On zneužíval malou holku.
Nemohla jsem to nechat být.
- Měl jsi to vidět. - To nemusím.
Určitě jsi udělala, cos musela.
Vrátí ti ji, viď?
Samozřejmě. Mám ty papíry!
- Musí mi ji dát. - Ano.
Uděláš pro mě něco?
Co?
Postarej se o mámu.
Bojím se o ni, navíc po tom se Sarou…
- Neboj se. Bude v pořádku. - Ano.
Hlavně, když budeš v bezpečí.
Julie.
Nikdy ti to nezapomenu.
Nikdy.
Opatruj se.
Ty taky.
V zájmu bezpečnosti žádáme občany, aby se spořádaně vrátili do svých domovů.
Otevřete!
Otevřete dveře!
Otevřete!
Stůj! Ani hnout!
- Rád vás konečně poznávám. - Majore.
- Můžeme. - Prosím.
Majore Jiménezi, chci vám blahopřát,
že jste ten případ tak rychle vyřešil.
Děkuji, ale tohle blahopřání nepatří jen mně.
Je pro celé Bezpečnostní oddělení a hlavně pro všechny poctivé a spořádané lidi,
kterých je v této zemi většina.
Rád bych využil této příležitosti a poslal jim zprávu.
Obracím se na vás jako nový šéf státní bezpečnosti,
abych vám sdělil důležitou zprávu.
Vrah majora Méridy byl zastřelen
na útěku z hlavního města.
Ještě jednou velký dík všem policistům Nového Španělska
za jejich vynikající práci.
Hele! Něco ti upadlo.
Ještě že jsme ti to podali.
Stát! Nestřílejte!
Bylo to příkladné vyšetřování,
provedené účinně
a rychle.
Žijeme v těžké době
a nemůžeme si dovolit ukázat před naším nepřítelem
ani náznak slabosti.
Proto můžete klidně spát.
My budeme i nadále zajišťovat prosperitu a bezpečí nás všech,
našich seniorů,
našich rodin.
Ahoj.
Dobrý večer.
Těch, co neměli štěstí.
A všech poctivých občanů této země.
Emilie, pojď se podívat.
Uděláme vše, co je v našich silách,
abychom zajistili mír a klidné soužití našeho lidu.
A buďte si jistí,
že naše nepřátele čeká jediné. Porážka.
Nevíte, kolik je?
Bylo jedenáct.
Mají zpoždění.
A nezaváháme, až bude potřeba někomu zabránit v narušování stability,
kterou jsme si tak těžce vydobyli, ať je to kdokoliv.
Utíkejte!
Dobrou noc.
A pamatujte:
Budoucnost patří nám.
Enrique Jiménez zatkl teroristu, který zabil majora Méridu.
Hajzl jeden…
- Stát! - Nestřílejte!
Ukažte ruce, ať je vidím.
Tohle jsou ty výjimečné děti.
Chci jen zpátky svou neteř.
Budu tě čekat večer u mě doma.
Co ty na to?
Neboj se. Já se to postarám.
Co bychom si bez tohohle režimu počali?
- Kdes to vzal? - Viděl jsem to a vzal to.
To není hra. Zabíjí i za menší věci.
Naše město je bohaté a bezpečné,
pokud se vyhnete problémům, jistě.
Vstávat!
Nepotřebujeme testy na zvířatech ani antigeny.
Měly to děti.
- Vyšší dávku nevydrží. - Tomási, při výzkumu se musí riskovat.
Děláš drsňáka, ale já to umím líp.
Protože mám dceru,
která potřebuje, aby tátu nedostali sráči jako ty.
Moji andílci.
Překlad titulků: Anna Perglerová