‫- NETFLIX מציגה -‬
‫הם לקחו את מרתה אתמול.‬
‫מסתבר שהם מפרידים ילדים מהורים מובטלים.‬
‫אימא שלך מצאה לי עבודה,‬ ‫אבל היא מיועדת לזוג נשוי.‬
‫אתה רוצה שאתחזה לשרה?‬
‫הזוג.‬
‫רב-פקד חימנס חוקר את רצח חברנו היקר,‬ ‫מרידה.‬
‫תגישי לאדונים אוכל ומשקאות.‬
‫היא הבת של חברה שלי.‬ ‫אני מכיר אותה מאז שהייתה ילדה.‬
‫- טרוריסט מסוכן -‬
‫אני לא יכולה להפסיק לחשוב‬ ‫שהם הרגו אותו כמו כלב.‬
‫החברה שלך הרגה את הרב-פקד.‬ ‫-מה לעזאזל נתת לי?‬
‫היא מדהימה והגנה על הנערה שהממזר אנס.‬
‫לא תמצאו אותה לעולם.‬ ‫-להרוג אותו?‬
‫- מבוקשת -‬
‫את עם המחתרת?‬ ‫-אני לא עם אף אחד.‬
‫רק עם המשפחה שלי, כולל אותך.‬ ‫יומן של מודיע.‬
‫בסוף אשתי תמצא תרופה לנגיף.‬
‫נותנים לך לנסות את זה על בני אדם?‬ ‫-רק על קביות.‬
‫הם דוקרים אותך שם.‬
‫לפעמים מקיאים ומתעייפים.‬
‫פליפה, תתעורר.‬
‫ינזפו בך.‬
‫המינון עבד?‬ ‫-התוצאות היו טובות עד כה.‬
‫מה זה?‬
‫אני אשמור על זה.‬
‫את יודעת מה לעשות.‬
‫הצלחנו!‬
‫אנחנו לא צריכים ניסויים בבעלי חיים‬ ‫או אנטיגן. רק ילדים.‬
‫לא כולם, עלמה.‬ ‫הם לא יעמדו במינון גבוה יותר.‬
‫מה יש לך שם?‬
‫איפה מצאת את זה?‬
‫סרחיו, מה האותיות האלה?‬ ‫-בואי אחריי.‬
‫דודה שלי עובדת שם.‬
‫זה הבניין הזה.‬
‫הוגו.‬
‫לא יכול להיות.‬
‫שמעתי משהו.‬ ‫-אבדוק את חדר המתים.‬
‫השטח פנוי. אזעקת שווא.‬
‫קיבלתי, יחידת בראבו.‬
‫"עם יותר תהילה, צדק ואחיזה‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם‬
‫השמיים נפתחים כעת כדי לקבל את פנינו‬
‫עם יותר תהילה, צדק ואחיזה‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם…"‬
‫שמעתי מישהו הולך באזור ב'. בוא איתי.‬
‫קדימה!‬
‫"…עם יותר תהילה, צדק ואחיזה‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם…"‬
‫- עור לעור -‬
‫הינה היא.‬
‫מרתה!‬ ‫-רגע.‬
‫ילדה, מה את עושה? לכי.‬
‫קדימה.‬
‫סליחה, עלמתי.‬
‫כולם למיטות. קדימה! מהר.‬
‫קדימה.‬
‫כולם במיטה.‬
‫מה?‬ ‫-עצור!‬
‫בבקשה.‬
‫יופי.‬
‫טוב מאוד. כעת, דממה.‬
‫אני אשמור. לך.‬
‫מרתה.‬
‫מרתה, את בסדר?‬
‫אבא.‬ ‫-את בסדר?‬
‫אבא.‬
‫מה זה? מה הם עשו?‬
‫מה הם עשו לך?‬
‫זה לא כואב.‬
‫אני אוהב אותך. תסתכלי עליי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫בסדר? אני אוהב אותך כל כך.‬
‫גם אני אוהבת אותך.‬
‫הוגו!‬
‫הם באים. קדימה!‬
‫מרתה, תקשיבי לי.‬
‫אני חייב ללכת, אך אני מבטיח שאחזור בשבילך.‬
‫שמעת אותי?‬
‫-הוגו, בוא.‬
‫מרתה, מותק…‬
‫מרתה, לכי!‬
‫הוגו, בוא נלך.‬
‫תחזור בקרוב, אבא.‬
‫בוא נלך, בבקשה.‬
‫עצרו!‬
‫איפה אנחנו, לעזאזל?‬ ‫-שקט.‬
‫אני חייב לקחת את מרתה.‬
‫- אין פחד -‬
‫- בונים את העתיד -‬
‫- זוכרים את הגשם -‬
‫- צוחקים עליהם -‬
‫- לנגד החומה, הזיכרון -‬
‫- זכויות יש להרוויח -‬
‫אני צריכה טובה.‬
‫רואה את המחברת הזו?‬
‫חיי אנשים רבים תלויים במה שנעשה איתה.‬
‫למה? מה כתוב בה?‬
‫זו רשימה של אנשים שהם ירדפו אחריהם‬ ‫אם לא נזהיר אותם קודם.‬
‫- ארנסטו דה בלאנקו -‬
‫אני יודעת לאן לקחת אותה, אבל…‬ ‫אני לא חושבת שכדאי שאלך.‬
‫אני אלך.‬
‫זה מה שרציתי לבקש.‬
‫תשנן את הכתובת הזו.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אתה זוכר?‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫יופי.‬
‫תדפוק על הדלת ותגיד,‬
‫"הדבר הכי יקר הוא מה שמעולם לא היה לך".‬
‫הדבר הכי יקר הוא מה שמעולם לא היה לך.‬ ‫-זהו זה.‬
‫עוד דבר חשוב:‬
‫אל תזכיר אותי.‬
‫אל תגיד שאתה מכיר אותי,‬ ‫במיוחד לא שאנחנו קרובי משפחה.‬
‫אל תספר לאף אחד. לעולם אל תזכיר אותי.‬
‫למען ביטחונכם, העוצר יתחיל בעוד 30 דקות.‬
‫אנו מבקשים מכל האזרחים‬ ‫לחזור הביתה בצורה מסודרת.‬
‫למען ביטחונכם, העוצר יתחיל בעוד 30 דקות.‬
‫אנו מבקשים מכל האזרחים‬ ‫לחזור הביתה בצורה מסודרת.‬
‫מכאן!‬
‫קדימה!‬
‫יחידת בראבו ליחידת אקו.‬
‫יחידת בראבו ליחידת אקו. שומע? עבור.‬
‫חד וברור, יחידת בראבו. עבור.‬
‫פולשים באזור 114.‬
‫אני חוזר, פולשים באזור 114.‬
‫הוגו!‬
‫קיבלתי, יחידת בראבו. שולח תגבורת. עבור.‬
‫למען ביטחונכם, העוצר יתחיל בעוד 15 דקות.‬
‫אנו מבקשים מכל האזרחים‬ ‫לחזור הביתה בצורה מסודרת.‬
‫כמה אלה עולים?‬
‫לא משנה. תודה.‬
‫אנו מבקשים מכל האזרחים‬ ‫לחזור הביתה בצורה מסודרת.‬
‫שלום.‬
‫הדבר הכי יקר הוא…‬
‫חרא.‬
‫הדבר הכי יקר הוא…‬
‫מה שתמיד היה לי.‬
‫שתמיד… היה לך!‬
‫לעזאזל!‬
‫מה לעזאזל? השתגעת?‬
‫רד על הברכיים!‬ ‫-לכל הרוחות!‬
‫למה אנשי העיר הזו כאלה דפוקים?‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫מי נתן לך את הסיסמה?‬
‫לא!‬
‫אני רק מוסר את המחברת הזו.‬ ‫-מה זה?‬
‫רשימה של אנשים בסכנה.‬
‫מי שלח אותך לכאן?‬
‫זה לא משנה, נכון? קח את המחברת.‬
‫טמבל, אתה לא קובע מה חשוב ומה לא.‬
‫מה נעשה?‬
‫זה תלוי בו.‬
‫אם הוא רוצה לחיות,‬ ‫הוא יגיד לנו מי איש הקשר שלו.‬
‫אם הוא רוצה למות,‬
‫הטיפש הזה יסתום את הפה.‬
‫עצור!‬
‫- כביסה -‬
‫לעזאזל.‬
‫בואי.‬
‫אז את נשארת להמשיך ללמוד? אוקיי, מותק.‬
‫לקחת איתך תעודת זהות?‬
‫מי איתך?‬
‫אני לא… שומעת אותך! מי שם איתך?‬
‫שלא תחשבי אפילו לעזוב את אזור אחת.‬
‫רוזה!‬
‫-מה קרה?‬
‫מה?‬ ‫-מנואלה!‬
‫מי צועק? מה קורה?‬
‫למה אתם כאן?‬ ‫-אני חייב לדבר איתם.‬
‫אבל…‬ ‫-גבירתי!‬
‫תני לו ללכת!‬ ‫-היי, בבקשה!‬
‫רוזה.‬ ‫-אדוני!‬
‫תני לו ללכת!‬ ‫-שחררי אותי!‬
‫מספיק!‬ ‫-לכי לקרוא לריי. מהר!‬
‫אדוני!‬
‫-מה קרה?‬
‫הבת שלי מוחזקת בבניין מלא בחיילים!‬
‫רק אתה יכול להוציא אותה משם.‬ ‫אסור לה להישאר שם אף לא רגע נוסף!‬
‫שמעת אותי?‬ ‫-הבת שלך מה?‬
‫היא נחטפה והיא מוחזקת במוסד רפואי.‬
‫הן לא מושבות. שיקרת!‬ ‫-מה אתה אומר?‬
‫איזה מתקן רפואי?‬ ‫-ממ"ר.‬
‫מה?‬
‫היו שם ילדים מתים. ראינו אותם!‬
‫אתה שפוי?‬ ‫-אני בסדר!‬
‫אני בסדר גמור, וגם הבת שלי!‬
‫היא בת עשר! קוראים לה מרתה!‬ ‫היא בריאה לגמרי!‬
‫אני רוצה אותה בחזרה מייד, ואתה בא איתי.‬
‫אתה בא איתי עכשיו.‬ ‫-תירגע!‬
‫שמעת אותי?‬ ‫-תירגע!‬
‫תירגע!‬
‫בבקשה.‬ ‫-תירגע!‬
‫בבקשה.‬ ‫-ריי.‬
‫בבקשה.‬
‫שחרר אותו.‬ ‫-בבקשה.‬
‫הוגו.‬
‫בבקשה.‬ ‫-הוגו, תסתכל עליי!‬
‫תירגע.‬
‫רוזה ומנואלה, אין מה לראות כאן.‬
‫שרה.‬
‫את יכולה להסביר לי מה קורה?‬
‫כן.‬
‫אז תגידי לי.‬
‫הלכנו לממ"ר הערב.‬
‫איך נכנסתם?‬ ‫-זה לא משנה.‬
‫היינו בפנים.‬
‫ראינו את הבת שלנו, עם ילדים אחרים!‬
‫זה מגוחך! שערורייה!‬
‫אני אבדוק אם הייתה פריצה.‬
‫אם את משקרת לי…‬
‫משקרת?‬ ‫-אנחנו לא משקרים.‬
‫היו הרבה ילדים, והם קיבלו זריקות.‬
‫הבת שלנו מרתה היא ילדה בריאה.‬
‫היו גופות בחדר המתים. לא יותר מבני עשר.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, עזור לנו.‬ ‫אימא שלי תמיד אמרה שאתה אדם טוב.‬
‫זו הנכדה שלה.‬
‫נכדתה היחידה.‬
‫בבקשה.‬
‫בודק? מה אתם בודק? ‬
‫למה לא התקשרת אליי?‬
‫עלמה?‬ ‫-זה נכון. הייתה פריצה בממ"ר.‬
‫לא ייאמן!‬
‫מה נעשה?‬
‫בוא נדווח עליהם. נתקשר למשטרה.‬
‫בוא נדווח על כולם. הם מטורפים?‬
‫עלמה, היא בת של חברה ותיקה שלי.‬
‫אז?‬
‫הם בטוחים שהם ראו את הבת שלהם.‬
‫אין ילדים מתים או מוחזקים בממ"ר.‬
‫הם באים לקבל חיסונים, אבל בשעה כזו?‬
‫אני הולך לשם כדי להרגיע אותם.‬
‫בהסכמתך.‬ ‫-בוא נלך.‬
‫אני רוצה להבהיר את זה. קדימה.‬
‫לא.‬
‫מאוחר מאוד. אל תדאגי… לא אתעכב.‬
‫אל תדאגי.‬
‫ריי, לך תנוח קצת.‬
‫אם אתה צריך אותי, אדוני…‬ ‫-לא, אתה רשאי ללכת.‬
‫בואו ניסע לשם.‬
‫אתה יכול לנהוג, הוגו.‬ ‫-כן.‬
‫שרה, תישארי כאן.‬
‫היא גם שלי. אני מאוד רוצה ללכת.‬ ‫-לא.‬
‫תעזרי לאשתי במה שתצטרך.‬
‫בוא.‬ ‫-כן.‬
‫הוגו.‬
‫תחזיר את מרתה.‬
‫היא תישן בבית הלילה.‬
‫תודה שנשארת רגועה.‬
‫התחל נוהל פינוי חירום.‬
‫לטובתך, יש להוציא את כולם.‬
‫אדוני השר. ערב טוב. מה שלומך?‬
‫אשתך לא באה?‬ ‫-לא.‬
‫הוגו.‬
‫תראה לנו.‬
‫אתה, בוא איתנו.‬
‫בקומה הזאת, יש לנו שתי‬ ‫מעבדות וחדר הישיבות,‬
‫שאתה ודאי מכיר.‬
‫אדוני…‬
‫אם תגיד לי מה אתה מחפש,‬ ‫אולי אוכל לעזור לך.‬
‫מכאן.‬ ‫-מכאן?‬
‫אדוני השר…‬
‫אני מבטיח לך שהכול כשורה.‬
‫אני לא בטוח מה אתה מחפש,‬ ‫אבל אם תבוא למשרד שלי,‬
‫נוכל לדבר בנוחות.‬
‫אדוני!‬ ‫-הוגו.‬
‫תירגע.‬
‫תפתח.‬
‫אדוני השר.‬ ‫-תפתח.‬
‫מרתה!‬
‫פתח את הדלת.‬
‫תפתח את הדלת!‬ ‫-תפתח.‬
‫איפה הילדים?‬
‫הבת שלי הייתה כאן.‬
‫מה זה?‬
‫קדימה!‬
‫קדימה, בואו נעלה!‬
‫מרתה, מותק!‬ ‫-אני לא מרתה.‬
‫איפה הבת שלי, בן זונה?‬
‫מה עשית לה?‬
‫מרתה!‬
‫את צריכה משהו, גבירתי?‬
‫אני חייבת לנוח.‬
‫תניחי לי.‬
‫זו הבת שלנו.‬
‫מה היית עושה אם ילדייך היו נלקחים?‬
‫אני?‬
‫עוקרת להם את העיניים.‬
‫אך אנו שונות זו מזו.‬
‫את מבינה?‬
‫בעלי הוא אדם חשוב מאוד במדינה הזאת.‬
‫אני בעלת ערך.‬
‫ערך‬
‫רב.‬
‫וגם ילדיי.‬
‫את לא.‬
‫אתה חסרת ערך.‬
‫אם את או בתך תיעלמו, למי יהיה אכפת?‬
‫יש אלפים, מיליוני אנשים כמוך.‬
‫מה שתגידי.‬
‫אבל מיליוני האנשים האלה לא חושבים כמוך.‬
‫אני לא מזלזלת בך. זו רק עובדה.‬
‫יש אנשים שלא מבינים את זה.‬
‫אתן לך לנוח.‬
‫אם יהיה לי מזל, מחר בתי תהיה בידיי.‬
‫עכשיו אפשר.‬
‫טוב.‬
‫טוב, הגיע הזמן.‬
‫לרגע חשבתי שהרגתי אותך.‬
‫אתה יודע, זה מעניין מאוד.‬
‫ברור שאני יודע.‬
‫הראש שלי…‬
‫אתם לא רואים שאני בצד שלכם?‬ ‫-נראה. תענה לאבא שלי.‬
‫מאיפה השגת את זה?‬
‫זה קצת… מוזר.‬
‫קדימה.‬
‫שמענו הכול כאן.‬
‫אני מחיחון, אסטוריאס.‬
‫אני במדריד שלושה ימים.‬
‫הבוקר הלכתי למרכז ההתפקדות כדי…‬
‫טוב, כדי לטפל בניירת הרגילה, ו…‬
‫פגשתי מודיעה.‬
‫לא ידעתי את זה אז, כמובן.‬
‫היא הייתה…‬
‫אחות חמודה מאוד.‬
‫היא התעניינה בי. מי יודע למה?‬
‫כי ברור שאתה טיפש.‬
‫כנראה.‬
‫אז הלכתי לבית שלה.‬
‫וגנבתי את זה.‬
‫גם היא הייתה טיפשה?‬
‫לא… לא רק גנבתי את זה. היא…‬
‫לא משנה, לא תאמינו לי, נכון?‬
‫לא.‬
‫אנו לא מאמינים…‬ ‫אני אפילו לא מאמין שאתה מאסטוריאס.‬
‫מה נעשה איתך?‬
‫אל תהרגו אותי, בבקשה!‬
‫אני נשבע, אני לא משקר!‬
‫הצילו, בבקשה!‬
‫הצילו!‬ ‫-תשתוק, אידיוט!‬
‫הצילו!‬ ‫-מה קורה?‬
‫הצילו!‬ ‫-אספר לך אחר כך.‬
‫כדאי שתלכי.‬
‫תתחפפי.‬
‫מי זה?‬ ‫-שקרן.‬
‫אולי מודיע.‬ ‫-אבל אני מכירה אותו.‬
‫אתה זוכר אותי?‬
‫כן! את ה…‬
‫הילדה העשירה, העו"ד ממרכז ההתפקדות.‬ ‫תעזרי לי, בבקשה!‬
‫שקט!‬ ‫-מה הוא עשה?‬
‫איך את מכירה אותו?‬
‫עזרתי לו עם מסמכים במרכז ההתפקדות.‬
‫הוא הגיע למדריד ונראה תמים מאוד.‬
‫זה הכול.‬
‫אתם בטוחים שהוא מודיע? ‬
‫אני לא יודע.‬
‫למען ביטחונכם, העוצר בתוקף.‬
‫הישארו בבית.‬
‫זכרו: הליכה ברחובות אסורה,‬
‫פרט לבעלי אישור מיוחד.‬
‫לעזאזל!‬
‫למען ביטחונכם, העוצר בתוקף.‬
‫הישארו בבית.‬
‫זכרו: הליכה ברחובות אסורה,‬
‫פרט לבעלי אישור מיוחד.‬
‫למה את כאן?‬
‫הם עדיין לא חזרו?‬
‫לא.‬
‫אבל אזעקות המשטרה מייללות כבר זמן מה.‬
‫והטלפון של הגברת צלצל כל הלילה.‬
‫גרמת לבלגן גדול.‬ ‫ארור היה היום שבו הגעת לבית הזה.‬
‫והייתי בצד שלך.‬
‫אני אידיוטית.‬
‫אני מבינה את עניין הילדה שלך.‬ ‫איזו אימא לא תבין?‬
‫אבל באמת היה צורך לבוא בצעקות?‬ ‫מי עושה את זה?‬
‫אני יכולה לקבל קפה?‬
‫כן, יקירה, את יכולה.‬
‫ותחשבי לרגע.‬
‫את לא יודעת כמה מזל יש לך.‬
‫זה בית חשוב.‬
‫את משרתת שר, לא סתם מישהו.‬
‫כולם מכבדים אותנו.‬
‫אבל שניכם הלכתם ועשיתם צרות.‬
‫הייתי מפטרת אתכם מזמן.‬
‫אבל השר מגן עליכם… אלוהים יודע למה.‬
‫כבר מצאו את הבת שלך? ‬
‫אני לא יודעת.‬
‫באמת ראית אותה?‬ ‫-מנואלה.‬
‫ארוחת הבוקר שלהם.‬ ‫-כן, גבירתי.‬
‫מרקוס!‬
‫פתח את הדלת.‬
‫תודה, רוזה.‬
‫היכנס, רב-פקד.‬ ‫-סליחה, מצפים לי איפשהו.‬
‫אני רק רוצה להגיד לך…‬
‫שלא תדאגי.‬
‫כשהתקשרת אליי, דאגתי.‬
‫המצב הזה מאוד…‬
‫לא נוח, מאוד…‬
‫מסוכן עבורי.‬
‫זה לא זמן טוב בשבילי.‬
‫אך אתה בפיקוד, אז אני מרגישה יותר…‬ ‫-כלום לא יקרה בלי השגחה ישירה שלי.‬
‫אני מבטיח.‬
‫זה לא ייאמן, כל העניין.‬
‫אני עושה זאת למען עתיד המדינה,‬ ‫ואתה יודע את זה.‬
‫עכשיו איזו ילדה טיפשה…‬ ‫-עלמה…‬
‫איני יכולה לדמיין איך בעלי מרגיש כרגע.‬
‫אעדכן אותך.‬
‫קפה, רוזה.‬ ‫-כמובן, גבירתי.‬
‫רב-פקד.‬
‫בוקר טוב, רב-פקד. תודה שבאת.‬
‫בוקר טוב, השר.‬ ‫אני אהיה אחראי באופן אישי על החקירה.‬
‫מצאנו עשרות ילדים, אבל לא היו רשומות.‬
‫אפילו אשתי לא ידעה על זה.‬
‫עלינו להעביר אותם לאחר שנבצע בדיקות‬
‫כדי לוודא שכולם בסדר.‬
‫יש ילדה אחת…‬
‫שעדיין נעדרת: מרתה מוחיקה.‬
‫העדיפות שלנו היא למצוא אותה.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫וזה המדען הראשי.‬
‫הוא ודאי ידע כל העת.‬
‫בסדר.‬
‫נדבר איתו.‬
‫רב-פקד.‬
‫אם לא אכפת לך, תעדכן אותי בכל שלב בחקירה.‬
‫אעדכן אותך באופן תדיר.‬
‫עכשיו, לך לנוח קצת.‬
‫איפה הבת שלי?‬
‫נעשה כמיטב יכולתנו למצוא אותה. אל תדאג.‬ ‫-"אל תדאג"?‬
‫תסתכל על זה.‬
‫תסתכל טוב.‬
‫זו…‬
‫הבת שלי. קוראים לה מרתה.‬
‫היא הייתה פה לפני כמה שעות.‬ ‫כבר לא. הם לקחו אותה.‬
‫אף אחד לא אומר לי כלום כאן‬ ‫כי כולכם מעורבים בחרא הזה.‬
‫אני אטפל בזה באופן אישי.‬
‫אך אל תדבר אליי ככה שוב.‬
‫אף פעם.‬
‫קדימה. קח אותי הביתה.‬
‫תגיד לי,‬
‫אתה האחראי היחיד להסתרת הילדים האלה כאן?‬
‫רגע… סליחה, אין לי זכות לעורך דין?‬
‫אכפת לך…‬
‫סליחה, אני לא חושב ששמעתי אותך נכון.‬ ‫מה אמרת?‬
‫רק מילאתי הוראות.‬
‫הוראות של מי?‬ ‫-אתה לא רוצה לדעת.‬
‫טוב, בוא נראה.‬
‫שלה.‬
‫היא הורתה על כך.‬
‫"היא"?‬
‫מנהלת המתקן הזה. אתה מכיר אותה.‬
‫עלמה לופז-דוראן.‬
‫אשתו של השר.‬
‫היא העסיקה אותי‬
‫כדי לעבוד על פרויקט של חמש שנים.‬
‫יש לי תיעוד של הכול.‬
‫בבקשה…‬
‫תראה לי.‬
‫גילינו שכמה ילדים פיתחו נוגדנים לנגיף.‬
‫הינה הכול.‬
‫זנים שונים של הנגיף, קורבנות.‬
‫היא האמינה שאנחנו קרובים מאוד.‬
‫זאת החתימה שלה. רואה?‬
‫היא מופיעה על כל הנחיה.‬
‫ניסינו לראות…‬
‫כמה הילדים יוכלו לשאת.‬
‫אבל המינון האחרון היה מוגזם.‬
‫איבדנו כמה ילדים.‬
‫הכול מוסבר בפירוט.‬
‫רק מילאתי הוראות.‬
‫זה מספיק להיום. לך תחליף בגדים.‬
‫אקח אותך הביתה.‬
‫תודה.‬
‫לואיס.‬
‫תגיד לי שזה לא נכון.‬
‫תגיד לי שזה רק סיוט, בבקשה.‬
‫בבקשה.‬
‫איך הם עבדו עליי?‬ ‫-עלמה, נדבר אחר כך.‬
‫עכשיו, עשי כל שביכולתך כדי למצוא את הילדה.‬
‫מלאך.‬
‫איך אוכל לגלות איפה היא, יקירי?‬
‫תמצאי אותה.‬
‫לא ידעתי כלום, לואיס. כלום.‬
‫קדימה.‬
‫שרה, שבי איתי מאחור.‬
‫הגברת המסכנה.‬
‫אימא, את נראית מדהים.‬
‫מה קרה?‬
‫אבא שלך.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫אל תקשיבי לאידיוט הזה.‬ ‫-אל תגיד את זה.‬
‫אני זקוקה לך.‬
‫עכשיו.‬
‫אני צריכה אותך לצדי, עכשיו יותר מתמיד.‬
‫…בסקירה של סיירה דה גרדוס…‬
‫שימו לב: חצייה בחשיבות גבוהה!‬
‫בעת מחקר של האזור,‬
‫הם מצאו שונר איברי לראשונה מזה עשור.‬
‫הזן נחשב לנכחד…‬
‫למען ביטחונכם, אנא הכינו את רישיון המעבר‬
‫ואת מסמכיכם לרשותם של אוכפי החוק.‬
‫שלום.‬
‫לעזאזל!‬
‫סליחה, לא התכוונתי להבהיל אותך.‬ ‫-אל תדאגי.‬
‫ישנת כאן?‬
‫כן, הייתי בחוץ בזמן העוצר, אז…‬
‫את יכולה לתאר לעצמך שלא רציתי לחזור למעלה.‬
‫החברים שלך הם קצת…‬ ‫-הם אנשים טובים.‬
‫זה תפקידם להיות זהירים.‬ ‫החיים שלהם תלויים בזה.‬
‫איך זה שאת איתם?‬
‫כלומר, חשבתי שאת…‬
‫סלח לי, אני חייבת ללכת.‬
‫אני מקווה שבפעם הבאה שניפגש,‬
‫לא תצטרכי להציל את חיי.‬
‫כנראה שלא ניפגש שוב, אבל תהיה זהיר.‬
‫היי.‬
‫לא תגידי לי מה שמך?‬
‫עסקת חילוף!‬
‫מוצרים חיוניים!‬
‫- העתיד שייך לנו -‬
‫- דבר לא ימנע מאיתנו לכבוש את עתידנו -‬
‫- אנחנו נחיה בשלום -‬
‫לא הייתי כאן שנים.‬
‫זה השתנה מאוד?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני לא בטוח אם זו העיר שהשתנתה, או אם…‬ ‫אני השתניתי.‬
‫למען ביטחונכם, אנא הכינו את רישיון המעבר‬
‫ואת מסמכיכם לרשותם של אוכפי החוק.‬
‫הינה.‬
‫הייתי בבית הישן שלך.‬
‫תראו את המכונית הזו!‬
‫הם לא רגילים לראות מכונית כזאת.‬
‫תודה שאתה מאמין לנו.‬ ‫תמצא את הבת שלנו, בבקשה.‬
‫שרה.‬
‫תגידי שלום לאימא שלך.‬
‫לואיס.‬
‫אתה רוצה להיכנס? אכין משהו לאכול.‬
‫אני גמור.‬
‫מה איתך?‬
‫גם אני מותשת.‬
‫אנחנו סגורים.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב.‬
‫שרה פרס נובל?‬
‫כן, זו אני.‬
‫אני צריך שתבואי לתחנה.‬
‫למה?‬
‫אנחנו רק צריכים לדבר מעט…‬
‫על אחותך, ג'וליה.‬
‫נכון. אבל לא ראיתי את אחותי ג'וליה‬ ‫כבר כמה ימים.‬
‫כלומר, אין לי מידע.‬
‫כן…‬
‫בואי איתי, בבקשה.‬
‫יש לך צו?‬ ‫-צו?‬
‫כדאי שאשתך תבוא מרצונה.‬
‫זו תהיה רק…‬
‫שיחה ידידותית.‬
‫אוקיי, אני אלך איתם.‬
‫אל תספר לאימא שלי, בסדר?‬
‫היא תיבהל.‬
‫חוץ מזה, אני בטוחה שנחזור בקרוב.‬
‫נכון?‬
‫כמובן.‬
‫גם אני בא.‬
‫אין צורך.‬
‫אני לא נותן לאשתי ללכת לבד.‬
‫בסדר…‬
‫בואו נזוז.‬
‫- שברירי מאוד -‬
‫קדימה.‬
‫זוכר את נזיד הבקר שלי?‬
‫כמעט בכל יום בחיי.‬
‫זה קצת שונה עכשיו.‬
‫תבשיל בקר ללא בשר.‬
‫נשמע טוב?‬
‫את רוצה בשר בקר?‬
‫לא, אני כבר רגילה לזה.‬
‫לא השתנית.‬
‫אתה עדיין טוב בזה.‬
‫בקילוף תפוחי אדמה?‬
‫לא…‬
‫בלשקר.‬
‫אל תשקר לי לגבי הנכדה שלי.‬
‫תבטיח לי שתחזיר אותה.‬
‫תן לי את המילה שלך, טוב?‬
‫לא, לואיס.‬
‫אמרתי כן.‬
‫אני מתחתנת איתו.‬
‫תוכל לתת לי את הצלחת?‬
‫אני חייב ללכת, אמיליה.‬
‫לא תאכל איתנו?‬ ‫-לא.‬
‫אני מצטער. אני עייף מאוד.‬
‫אלווה אותך החוצה.‬
‫אמיליה!‬
‫היי! איך היה?‬
‫בסדר.‬
‫אלכס, אחייני. השר לואיס.‬ ‫-לואיס, מה שלומך?‬
‫אבל אתה…‬
‫אחי בסדר?‬
‫זה אחי? האחיינית שלי? מה איתה?‬ ‫-אל תדאג.‬
‫אחיך בסדר. האחיינית שלך…‬
‫אנחנו מחפשים אותה.‬
‫תוכל לקחת את השר הביתה?‬
‫זו המכונית שלך?‬
‫אוכל להסיע אותך, אם תרצה. יש לי בדיוק כזו.‬
‫בסדר.‬
‫לא רציתי לומר מולו,‬
‫אבל המשטרה לקחה את הבת שלך.‬
‫מה?‬
‫זה בטח קשור לאחותה, נכון?‬
‫את יודעת למה קוראים לזה…‬
‫"קלסתרון"?‬
‫לא.‬ ‫-גם אני לא.‬
‫אבל תסתכלי על זה…‬
‫זה זהה. כמו שתי טיפות מים.‬
‫העיניים, האף, הפה.‬
‫רק השיער שונה.‬
‫הוא נוצר בעזרת…‬
‫הילדה המסכנה…‬
‫סול.‬
‫הזונה.‬
‫את ואחותך מאוד יפות.‬
‫אני מבין למה קרלוס היה מטורף עליה.‬
‫אם הייתה לי בחורה כזאת,‬
‫הייתי מעדיף למות‬
‫מאשר לומר את האמת.‬
‫איזו אמת?‬
‫שאחותך הרגה את הרב-פקד.‬
‫אחותי?‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫אחותי לא הייתה פוגעת בזבוב.‬ ‫-ואת?‬
‫אני?‬
‫מה אתה אומר? רק הגעתי מאסטוריאס‬
‫עם בעלי ובתי. לא אוכל לעזור לך.‬
‫יש לי כמה דברים לג'וליה,‬ ‫אם תראי אותה במקרה.‬
‫אי אפשר לדעת. אלה…‬
‫חפציו של קרלוס.‬
‫ארנק, טבק, מפתחות.‬
‫תראי איזה יופי.‬
‫לבחור היה טעם טוב.‬
‫מה השעה?‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫ויש עוד.‬
‫האפר שלו.‬
‫ג'וליה הייתה רוצה לשמור אותם, אני מניח.‬
‫בלעת את הלשון?‬
‫אין לי מה להוסיף.‬
‫את נראית קצת נסערת.‬
‫נעשה דבר כזה. אני אלך, ואת תישארי כאן.‬
‫את יכולה לחשוב על זה,‬ ‫כי זיכרונות באים והולכים.‬
‫ומחר בבוקר‬ ‫נוכל לשוחח שוב.‬
‫תודה.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫בוא איתי. תצטרך אישור מעבר כדי לחזור.‬
‫בוא. שלום, רוזה.‬
‫חכה כאן.‬
‫שלום, משפחה.‬
‫מה שלומך, אלוף?‬
‫סליחה, מותק.היום…‬
‫גם התגעגעתי אלייך.‬
‫מה קרה? אימא אפילו לא יוצאת מהחדר שלה.‬
‫אל תדאגי. זה בין שנינו.‬
‫בואי, אני אציג אותך.‬
‫זה אלכס. זאת דניאלה, בתי.‬
‫תענוג.‬
‫חכה כאן. אביא את אישור המעבר שלך.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫למה אתה כאן? למה דיברת עם אבא שלי?‬
‫אז, אבא שלך…‬
‫הוא השר…‬ ‫-תענה לי.‬
‫תירגעי. זה עניין משפחתי. הוא רק עוזר לנו.‬
‫לא ראית אותי בבניין הזה אתמול בלילה,‬ ‫זה ברור?‬
‫כן. אני לא טיפש.‬ ‫-אני בספק.‬
‫טוב…‬
‫למה אני כל הזמן נתקלת בך?‬
‫יש לי מזל מחורבן.‬
‫בת עשירים.‬
‫סנובית.‬
‫לא מהפכנית ולא נעליים.‬
‫הינה הם.‬
‫ניקח אותך להורים שלך.‬
‫באמת?‬ ‫-הם מצפים לראות אותך.‬
‫הם באים בשבילי.‬ ‫-לא אתן להם.‬
‫אתה חייב ללכת. אינך יכול להישאר.‬ ‫-את עוזרת לאנשים.‬
‫חברה של בעלי?‬
‫לפני הרבה שנים?‬ ‫-הרבה.‬
‫מוזר, הוא אף פעם לא הזכיר אותך.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫לכי, מהר! המשטרה!‬
‫היום שבו שתיכן נולדתן‬ ‫היה היום המאושר בחיי.‬
‫איני רוצה לאבד אותך, בתי.‬
‫בתו של השר חוצה את הגדר בלי בעיה,‬ ‫עם מצפון נקי.‬
‫זו לא אשמתי, אני מי שאני.‬
‫מה יקרה אם בעלך יראה את התיקים שנתתי לך?‬
‫הוא מלוכלך, הוא בטח מאזור שתיים.‬ ‫-מי התינוק?‬
‫קטנצ'יק?‬ ‫-כן, תינוק.‬
‫היית בהיריון? מזל טוב!‬
‫עוד נשוב וניפגש.‬
‫המצב כאן קשה. אנחנו חייבים לעשות משהו.‬
‫הוא הכי טוב שיכול להיות.‬
‫היה כתוב שאנחנו דגימות ייחודיות.‬ ‫מה זה "ייחודי"?‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬