NETFLIX PRESENTERAR
Min fru kommer snart att hitta ett vaccin mot viruset.
-Får ni testa på människor? -Försökskaniner.
Är du ensam ansvarig för att ha barnen här i hemlighet?
Hon gav mig order. Alma López-Durán.
Ministerns fru. Hon har skrivit under varje direktiv.
Vi såg att några barn utvecklade antikroppar mot viruset.
Vi förlorade flera barn.
Vi var inne på CIM och såg vår dotter.
Marta, jag älskar dig. Jag kommer snart.
Kom snart, pappa.
Det fanns lik på bårhuset som bara var tio år.
Snälla hjälp. Mamma sa alltid att du är en god man.
Få ut dem allihop.
Var är barnen? Min dotter var här!
I anteckningsboken finns en lista på folk de kommer att gripa
om vi inte varnar dem. Lägg adressen på minnet.
-Hjälp! -Minns du mig?
Jag hjälpte honom med registreringen. Han har precis kommit till Madrid.
Det här är Álex. - Det här är min dotter.
Varför stöter jag på dig hela tiden? Vilken jävla otur jag har.
Jävla låtsasrevolutionär.
Sara Pérez Noval? Du måste komma till stationen.
-Jag lämnar inte min fru. -Då går vi.
Du och din syster är vackra.
Jag har något till Julia, om du träffar henne.
Carlos saker. Och en sak till: hans aska. Julia skulle nog vilja ha den.
Du stannar här. Vi kan prata igen imorgon.
Hitta henne.
Hur ska jag veta var hon är?
"Glöm mig inte. M."
Varför skrev hon inte hela namnet?
Hon hann kanske inte.
Jag tänker på Carlos...
...och på pappa.
Han satt nog i en sån här cell efter de tog honom.
Stackaren.
Så ja.
Det blir bra.
Nu hämtar de mig.
De får inte ta dig.
Hör du det?
UTAN RÄDSLA
BYGG FRAMTIDEN
MINNS REGNET
SKRATTA ÅT DEM
MOT MUREN MINNET
RÄTTIGHETER MÅSTE VINNAS
Hej, Marta.
Var inte rädd, vännen. Jag heter Alma.
Jag har berättat sagor och tagit hand om dig på CIM.
Minns du mig?
Ja.
Vi tar dig till dina föräldrar.
-Gör ni? -Självklart. De längtar så efter dig.
Men jag har ett väldigt viktigt uppdrag åt dig.
Du mår väl bra?
Säg till dina föräldrar att du mår bra. Att ingen har gjort nåt konstigt med dig.
Kan du det?
Ja?
Det här är min son, Iván. Jag är också mamma.
Om du bara visste hur jag oroar mig för honom
även om han mår bra. Det är så föräldrar är.
Vi oroar oss för våra barn hela tiden.
Du är så fin...
...och intelligent.
Jag tror att du kan lugna dina föräldrar.
Jag vet det.
Kan du lova mig det?
Lovar du?
Då åker vi.
Señora.
Ni måste lämna rummet.
Jag går inte förrän jag får veta var min dotter är.
Mamma?
Mamma.
-Älskling, varför är du här? -Kom inte hit, det är farligt.
Vad har hänt?
DE OSKYLDIGA
Jag älskar dig.
Jag kommer alltid att älska dig.
För er säkerhet. Ha alltid passerkort och legitimation redo att visa för polisen.
Du måste åka.
-Snälla, mamma. -Du måste lämna stan.
-Om de vet att du inte är Sara... -Men...
-Det vet vi ju inte säkert. -Inte nu. Jag pratar med min dotter.
Kom.
Hör här, Julia.
Det är väldigt farligt för dig att stanna här.
Jag vill inte åka, mamma.
Men om du stannar dödar de dig, gumman.
Tänk om för en gångs skull...
Bara den här enda gången....
Tänk om vi har lurat dem.
De kan inte alltid vinna. De får inte slita isär oss igen.
Jag ber dig, min dotter...
Jag kan inte förlora dig. Jag överlever inte om du blir dödad.
Jag kan inte förlora ett barn till. Jag kan inte...
-Álex. -Ja?
Kom lite.
Ja, Emilia.
Minns du hur du kommer in i det där huset?
-Ja. -Bra.
Du ska gå tillbaka dit.
Säg att det är en nödsituation. Min dotter måste härifrån genast.
Säger de att det inte finns plats så insisterar du.
Godta inte ett nej.
Bra.
Vart tar ni mig?
Vet du?
Vi har hittat din flickvän. Hon låtsas vara sin syster Sara.
Hon är djärv.
Vi gav henne din aska och hon fällde inte en tår.
-Din mamma däremot svimmade när vi sa det. -Din jävel.
Passa dig.
Dessa fläckar representerar alla som har dött här.
Du blir nummer... - Hur många, Navarro?
Ingen aning. Nummer en till.
Gör det då!
Med nöje.
Vänta lite.
Jag kom just att tänka på att ingen letar efter dig.
Ingen väntar på dig.
Du existerar inte längre. Det behöver inte vara så dåligt.
Jo, för dig är det ju dåligt, så klart. Nu är du bara ett spöke, men...
Det kunde vara bra...
...för din mamma och din flickvän.
Tänk efter.
Om du jobbar för mig...
...låter jag dem leva istället för att skjuta dem i huvudet här.
Dig också.
Vad sägs om det?
För er säkerhet. Ha alltid passerkort och legitimation redo att visa för polisen.
Kom igen, fan.
-Vad vill du? -Får jag komma in?
Okej.
Du får inte bara dyka upp här.
Min svägerska måste komma ur landet.
-När går nästa transport? -Den är full.
-Det gäller liv och död. Snälla. -Fattar du inte? Du måste gå.
-Du får inte stanna. -Fan, Iris!
-Ni hjälper folk. -Inte idag. Lyssna på mig.
Dämpa er. Är ni inte kloka? Vad gör du här?
-Vad händer? -Det angår inte dig.
-Jag kan hjälpa er. -Ut med dig.
Vart ska du?
-Varför är han här igen? -Han ska gå.
Hon är sjuk. Vi tar henne med oss ikväll.
Följ med mig.
Du stannar här.
Ska jag hålla honom en stund?
Kom!
Kom, för fan!
Vad är det?
Akta er.
HÄLSOKONTROLLER
Titta!
För er hälsa. Obligatorisk hälsokontroll äger rum på tisdag mellan 8.00 och 18.00.
Stanna barn. Gå och lek där borta.
Mormor!
-Marta! -Mormor!
-Min älskling! Herregud! -Marta!
Pappa!
-Marta! -Pappa!
Min älskling.
Min älskling, hur mår du?
Marta, älskling!
Hur kom du hit?
-Tack. Tack så mycket. -Ni behöver inte tacka.
Inget gör mig lyckligare än att få rädda er dotter.
Kom!
-Hur mår du? -Bra.
Tack.
-Det är jag som är Emilia. -Alma.
-Tack, Alma. -Trevligt att träffas.
Tack.
-Skulle jag kunna få ett glas vatten? -Självklart. Stig på.
Alma.
Tack.
-Ni var väl vän med min man? -Ja.
Var det längesen?
Mycket längesen.
Lustigt att han aldrig har nämnt dig.
Det är ministerlivet. Man träffar nya människor hela tiden.
Vissa glömmer man. Politiken är sån.
Behöver ni nåt?
Nej, tack.
Jag kan skicka mat, kläder... Jag har mängder av kläder att skänka.
Vi behövde mitt barnbarn.
-Nu är hon här! -Ursäkta mig. Tack.
Ja?
För er hälsa. Drick inte vatten från oregistrerade brunnar.
Är allt okej, gumman?
-Är du säker? -Ja, pappa, jag sa ju det.
Du vet väl att du kan berätta vad som helst för oss?
-Jag vet. -Okej.
-Har du inget mer att berätta? -Om vad?
Jag vet inte. Vad som helst.
Har du inget att berätta?
-Allt var bra, pappa. -Är du säker?
-Titta på mig. Är du säker? -Ja, låt mig vara!
-Okej, ta det lugnt. -Vi har saknat dig så mycket.
-Så mycket. -Perfekt, jag kommer dit.
Jag är ledsen, men jag måste gå. Vi ses hemma sen.
-Ja, självklart. -Tack, señora.
Hejdå, Marta. Vi ses snart.
Hejdå.
-Hur lång tid tar det? -En stund. Försök lugna honom.
Så ja...
Mjölken är slut. Barnet måste äta.
Fan!
-Ut härifrån. Polisen! -Vad?
-Polisen! -Spring.
-Barnet, då? -Ta med det.
Polisen. Öppna dörren.
Öppna!
Vi har hört om oregistrerade personer här.
-Nej, här finns ingen. -Vi ser oss omkring ändå.
Sovrummet?
Mina föräldrar. De är gamla. Han är invalid. Ska jag väcka dem?
-Vad har hänt? -Inget, pappa. Somna om du.
INGEN KAN STOPPA OSS VI VINNER FRAMTIDEN
...stanna hemma efter mörkrets inbrott.
-Vad gör du? -De bevakar oss.
-Du håller dig inte till de dina. -Sluta upp med ditt nonsens.
-Barnet är sjukt. Ta med honom hem. -Det vet du att jag inte kan.
Oj, förlåt.
Så klart inte. Du är en turist i sektor 2, men problemen lämnar du här.
Ministerns dotter går över gränsen utan dåligt samvete.
-Ge mig barnet. -Nej, jag tar hand om honom.
Du har varit här i fyra dagar. Du känner inte mig.
Du. Var försiktig vid muren, okej?
Jag kan ta hand om mig själv. Jag kan inte hjälpa vem jag är.
Det är sant.
Det är det enda vi har gemensamt. Vi väljer inte var vi föds.
Ministern. - Señora.
En sköterska hittade honom för en timme sen. På kontoret.
Det är ingen trevlig syn. Ni kanske vill vänta utanför.
Nej.
CHEFSFORSKARE
Alma, är du okej?
-Ska vi gå? -Nej.
Det här är mitt ansvar.
Alma.
Snälla, gå.
Gå.
Det blir svårt för henne.
Först barnen, och nu...det här. Stod de varandra nära?
Ni måste utreda alla tecken på brott.
Först får vi reda på det där med barnen, sen hänger han sig.
Det är ju praktiskt taget en bekännelse.
Ibland är saker inte som de verkar.
-Jag håller er uppdaterad. -Ja, tack.
Alma.
-Jag är verkligen ledsen. -Du trodde alltså inte på mig förut.
Säg inte så.
Jag är ledsen att det blev så här.
Vi arbetade ihop i åratal...
Jag hade aldrig trott det här.
Vi känner egentligen ingen.
Eller hur?
Jag vet inte vem jag kan lita på.
Lita på mig.
Eller?
Flickan är åtminstone tillbaka med föräldrarna. Stackars lilla.
FRAMTIDEN ÄR VÅR
Daniela!
Hur är det?
-Vad är det för bebis? -Kom med in ska jag berätta.
Han är hungrig.
Han är inte ens fyra månader.
-Han är smutsig, han måste vara från 2. -Säg inte så.
-Många av oss är från sektor 2. -Är han inte lite blek?
-Han är väl inte sjuk också? -Han är nog bara hungrig.
Jag går inte nära honom. Inte du heller Sergio.
Kom. Vi ska inte bli sjuka.
Han har inte viruset. Bebisar kan inte få eller sprida smittan.
Är du läkare nu?
Om din mamma ser den måste vi desinficera hela köket.
Daniela, vad ska ni göra med barnet?
-Han måste ha en familj. -Sergio!
Där är du. Kom.
-Behöver ni nåt, señor? -Vad är det för bebis?
Daniela tog med honom hit från sektor 2. Men vi får inte säga att han är smutsig.
Jag skulle precis berätta.
Jag kommer om tio minuter. Ni kan börja mötet utan mig.
Jag går nu. Barnet blir hämtat.
-Vad? Vem hämtar det? -Ett barnhem.
-Ett barnhem? Stackars barn. -En bebis utan papper från sektor 2.
Barnet till en så kallad vän, vars namn du inte säger.
Ska jag ringa polisen istället? Fråga dem om barnet och hans mamma.
De kan berätta allt du inte säger.
Men pappa...
Barnet har ingen annan framtid. Vad tänkte du?
Hur går det, Marta?
-Jag har gjort två sidor. -Får jag se? Visa mig.
Perfekt. Du är lika smart som din mamma.
-Hej, Emilia. -Din farbror.
-Marta! -Farbror Álex!
-Helvete! -Hallå! Svär inte.
Förlåt. Jag har bara saknat dig så mycket.
-Visste du det? -Ja.
Visste du det?
-Det visste du väl? -Sluta!
-Ditt lilla grodyngel. -Mormor säg åt honom. - Sluta!
Det gör ont.
-Vad gör ont? -Inget.
-Visa var det gör ont. Här? -Snälla, säg inget till pappa.
-Va? -Okej.
-Vem har stuckit dig så? -Det var bara vacciner.
-Vacciner mot vaddå, gumman? -För att jag är ett unikt subjekt.
Ett vad?
Vem sa det?
På läkarstället.
En kväll, när vi skulle tillbaka till sovrummet,
rymde min vän Felipe och jag.
Vi hittade ett ställe.
Där stod damen och mannen i vit rock och såg på fotografier.
UNIKA SUBJEKT
NAMN: PABLO MARTÍN FÖDELSEDATUM: 23/2 2036
Det var bilder på barnen som var där.
FELIPE, 8/8 2040
Det stod att vi var unika subjekt.
De är så fina.
Vad betyder ett unikt subjekt?
Ja, det vet vi ju redan.
Att du är en väldigt speciell flicka.
-Min flicka. -Jag öppnar.
Iris.
-Var är bebisen? -Daniela tog honom.
-Iris? Det var längesen. -Ja.
-Pappa hälsar. -Tack. Hälsa tillbaka.
Hur hittade du oss?
Jag har varit här många gånger.
Med pappa.
Här ägde alla möten rum när jag var fem.
-Vad har hänt, Iris? Varför är du här? -Bebisen.
Pappan är på andra sidan. Han måste med transporten ikväll.
-Den som inte hade plats för min dotter? -Jag är ledsen.
-Álex, kan du hämta bebisen? -Jag?
Bebisen måste åka.
Det kan vara sista chansen på flera månader.
Han gör det...
...om ni håller en plats åt min dotter. Någon måste ju resa med barnet.
Ska jag riskera skinnet i sektor 1 måste du kompensera oss.
Jag får kolla.
Ja, gör du det.
Men hälsa att det inte är förhandlingsbart.
-Jag har nåt till dig. -Vad?
En mapp från forskaren på CIM.
Har du läst?
Jävla typ. Han skyller på mig för det som hände med barnen.
Du måste förstöra den.
Bränn den.
Oroa dig inte.
För det här...
...är den officiella rapporten.
Bara forskaren har läst det där.
Jag vet inte hur jag ska tacka dig.
För er hälsa. Ingen får passera som inte har genomgått...
Hej, grabben.
-Du är ny, va? -Jag?
-Ja. -Vad?
-Jag har aldrig sett dig förut? -Inte?
Jag har var utanför Madrid ett tag, så...
-Det är min första dag här. -Vilken trädgård fick du?
En klassisk trädgård med träd och blommor och så.
-Ett center eller ett privat hem? -Ursäkta?
Vänta på mig.
Ingen får passera som är sjuk...
Hej, goddag. Jag heter Álex.
Jag söker min bror Hugo. Han jobbar här.
-Ja, och därför ska du inte störa honom. -Det är viktigt.
Berätta för mig så ska jag meddela honom.
Hugo!
Ursäkta mig.
-Vad gör du här? Vad har hänt? -Lugn. Var är Julia och Daniela?
Vi måste prata.
Förlåt, Rosa. Det händer inte igen. - Kom.
-Álex, vad är det? -Var är barnet?
Han sover. Min pappa har ringt efter ett barnhem.
Okej.
-Ut med er. Här kan ni inte prata. -Vänta, Rosa.
-Nej, ut! Ni får inte stå här. -Ge oss en sekund, är du snäll.
Okej.
Jag vill inte veta nåt.
-Barnet har en pappa. -Bra!
-Han är på andra sidan. -Det var goda nyheter.
Vi måste ta honom nu. En transport går snart.
Jag hämtar honom.
-Julia, det finns en plats åt dig också. -Vad?
-De vill att du åker med barnet. -Jag?
Nu?
Vill de att jag ska åka nu?
Fan.
Fan!
Får jag inte säga adjö till mamma?
Eller till Marta?
Det här är förhastat, Álex.
Det finns säkert...
-Det finns säkert fler senare... -Hugo.
Ju längre hon stannar desto farligare blir det.
Det kanske inte kommer någon mer chans.
Hej!
Vart ska ni?
Kom hit.
Stanna här.
Vad har ni där?
Vad fan?
-En liten unge. -Ja, en bebis.
-Var du gravid? -Nej.
-Grattis! -Nej. Det är en lång historia.
Vi måste gå. Ursäkta.
Skulle ni kunna låta bli att nämna det här för era föräldrar?
Jag tiger som muren.
-Tack. -Muren.
Jag tar det med mig i graven.
-Kom. -Vänta...
Döp honom efter mig.
-När ses vi igen? -Snart.
-När? -Jag vet inte. Snart.
-När? -Jag kommer när jag kan.
Vad skulle hända om din man fick se de här papperen?
Han skulle inte göra det jag gjorde.
Han älskar dig inte som jag.
Vi har varit gifta i 20 år.
Vad vet du?
Rosa!
-Señor. -Kom de från barnhemmet?
Vad är det?
Ni måste prata med er dotter.
Ha era legitimationer redo om det blir en kontroll.
Jag hoppas barnet har papper.
Otroligt...
För er säkerhet. Ha alltid passerkort och legitimation redo att visa för polisen.
Vilken söt bebis. Är det din son?
Ja. Vi arbetar för hälsoministern och ville visa honom bebisen.
De hade inte träffat honom. - De hade inte träffat dig.
-Passerkort. -Självklart.
Tack.
Det här kortet är tillfälligt. Det har ingen utgångskod.
-Vad? -Var jobbar du?
-Jag... -Han jobbar med oss.
-Hos ministern? -Ja.
Ja, jag började idag. Som...
Som...
-Som trädgårdsmästare. -Det var hans första dag. Hör här.
Det var hans första dag och de var inte hemma.
Måste man aktivera utgångskoden?
Följ med mig. Alla tre.
Varför alla tre? Det är bara jag som inte har kort.
Snälla, var försiktig.
Vad säger du? Tog de honom. Berätta vad som pågår nu.
Lugn, pappa. Barnet har en pappa.
-De ska ge det till honom bara. -Vet du vilken fara du är i?
-Vilken fara vi är i. För vad? -Det är tufft där ute.
-Vi måste göra nåt. -Allt...
...är så bra som det kan vara.
Du vet inte hur landet har lidit för att komma hit.
Ja.
Señor, det är gränskontrollen vid muren. Det är brådskande.
Ja, berätta.
Ja.
Jag förstår.
Okej. Jag kommer direkt.
Dina vänner och bebisen åkte fast. Vad förväntade du dig?
Är det de?
Ja, det är de. De jobbar för mig alla tre.
Ge mig barnet.
Det är deras barn.
De bad mig bli hans gudfar.
Ska vi?
-Är det här? -Ja.
Min fru sa att ni fick tillbaka er dotter.
-Ja. -Det gläder mig verkligen.
-Tack så mycket. -Tack.
Du har inte bara din mors ögon utan också hennes sätt
att se på mig så där i tystnad som om ord var överflödiga.
Vi ses imorgon.
Lycka till.
Hejdå.
Då åker vi.
Min dotter undrar nog om jag hjälpte eller angav er.
-Får jag fråga varför ni hjälpte oss? -Nej, det får du inte.
Här är pass och papper.
Fort, gå nu.
-Du åker i godsvagnen. -Okej.
Det blir obekvämt.
-Har du mjölkersättning och vatten? -Ja.
Ni åker om fem minuter.
-Ge honom till mig. -Ja.
-Ta den här. -Ja.
Min bror gav mig det här. Det är från din mamma.
Läs det först när du är i trygghet.
Mamma.
Hon har alltid regler.
-Jag ser henne aldrig igen. -Tänk inte så.
När saker och ting blir bättre...
...kan vi komma på besök. Eller så kan du komma tillbaka.
Vi ses säkert igen, Julia.
Det kommer aldrig att hända, Hugo. Det händer aldrig.
Kom igen, nu åker vi.
Jag måste gå. Säg till mamma och Marta att jag älskar dem.
-Ta hand om dig. -Ja.
Tack.
Jag kan ta honom.
Får jag hålla honom lite till? Jag älskar att hålla honom.
Vet du? Vi ska få träffa vårt barnbarn.
-Lycka till. -Tack.
Käraste dotter.
Du är det enda som finns kvar från en tid då jag var lycklig.
Dagen du och din syster föddes var den lyckligaste dagen i mitt liv.
Lyckligare än min examensdag, och när din far sa att han älskade mig.
Men sen förändrades världen.
Den blev mörk och fientlig.
Det var som en annan dimension av verkligheten.
FRAMTIDEN TILLHÖR OSS
Jag vill inte förlora dig, älskling.
Det är därför jag vill att du åker.
Så länge du lever, mitt hjärta, är världen en bättre plats.
Din mamma som älskar dig så.
God kväll.
Mamma.
Men, Julia...
Förlåt.
Förlåt, mamma. Jag kan inte. Jag kan bara inte.
Jag dör hellre hos er än lever ensam.
Du är lika envis som din pappa.
Hur mår Marta?
Hon sover. Jag har varit vid hennes sida hela tiden.
Marta?
Marta!
Marta, öppna dörren.
Marta!
Vad gör du?
Marta...
-Vad hände? -Marta, är du okej?
Marta, raring.
Det är okej. Han är borta.
Kom ihåg att kalla moster Julia för mamma.
Du är så duktig.
-Vänta, pappa! Har du sett det här? -Inte nu.
Du visste!
Nationens regering har höjt risknivån till nivå 5.
-Visste någon annan? -Ministern hjälpte oss.
Ingen visste att de skulle åka!
Jag känner att du är Julia på lukten.
-Får jag se till flickan? -Nej.
-Akta... -Stilla.
Ni har sönder allting!
Nej, snälla.
Vi har nåt att fira.
En ny fas ligger framför oss. Skål för total utplåning av viruset.
-Framtiden tillhör oss. -Framtiden tillhör oss!
De har en hemlig plan. De tänker döda människor, Luis.
-Någon kommer att få ansvaret här. -Vad insinuerar du?