‫- NETFLIX מציגה -‬
‫מה קורה איתך?‬
‫המשטרה והצבא צוברים יותר כוח בכל יום.‬
‫אנחנו נותנים להם כוח,‬ ‫כדי שיוכלו להגן עלינו.‬
‫כשהם יבואו לתפוס אותנו, מי יגן עלינו?‬
‫מי דקר אותך כך, מותק?‬ ‫-במקום הרפואי ההוא,‬
‫אמרו לנו שאנחנו דגימות ייחודיות.‬
‫אתם מעירים אותה עכשיו?‬ ‫היא יכולה להישאר לישון.‬
‫אמיליה, עבר הרבה זמן.‬
‫תחזרי. אנחנו צריכים אותך יותר מאי פעם.‬
‫לא עכשיו, חורחה.‬
‫היית במחתרת עם האיש הזה, נכון?‬
‫זה נשמע יותר נחמד ממה שזה היה.‬ ‫איבדתי הרבה חברים.‬
‫בגלל זה פרשת?‬ ‫-פרשתי בשביל הבנות שלי.‬
‫אם תעבוד אצלי, אתן להן לחיות.‬
‫אני רוצה שתהפוך לחולדה.‬
‫אתה חי?‬ ‫-אסור שאף אחד ידע, בסדר?‬
‫אנו עושים איסוף וחיסון לסירוגין.‬
‫מקווה לקבל הנחיות בקרוב.‬ ‫אוהב אותך, אחות.‬
‫מנהלת האפידמיולוגיה החדשה!‬
‫היא תהיה אחראית על המאבק בנורה-וירוס‬ ‫בכל החזיתות.‬
‫הם באים בשבילי, בשבילך, בשביל כולנו.‬
‫הם רוצים להרוג אנשים רבים, לואיס.‬
‫ארגון דמוגרפי מחדש.‬
‫מישהו יצליח לעשות זאת כאן.‬
‫אני לא אוהב את מה שאתה רומז.‬
‫אני מבוגר מכדי לאבד‬ ‫את החבר היחיד שנותר לי.‬
‫אתה החבר הכי טוב שלי.‬ ‫אנו מוקפים בבני זונות.‬
‫כן?‬
‫כן.‬
‫אדוני!‬
‫מה קרה?‬
‫אימא?‬
‫כן.‬
‫מה העניין?‬
‫לא! אני לא מאמין!‬
‫מה זה היה? אתה יודע?‬
‫כן.‬
‫הוא נהג?‬
‫אמרת לנשיא?‬
‫בסדר.‬
‫- השר מייצגי מת -‬
‫- אין פחד -‬
‫- בונים את העתיד -‬
‫- זוכרים את הגשם -‬
‫- צוחקים עליהם -‬
‫- לנגד החומה, הזיכרון -‬
‫- זכויות יש להרוויח -‬
‫למען ביטחונכם, העוצר מסתיים כעת.‬
‫אתם רשאים להלך בחופשיות.‬
‫זכרו לשאת את תעודת הזהות שלכם בכל עת.‬
‫אהובי.‬
‫חיים שלי.‬
‫אני לא רוצה.‬
‫אני לא מבינה. למה אנחנו צריכים להיפרד?‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אני נשבע שתמיד אוהב אותך.‬
‫את אהבת חיי.‬
‫שום דבר לא משתווה לך…‬ ‫שום דבר לא משתווה לאהבתי אלייך.‬
‫אבל אסור לנו להיפגש שוב.‬
‫פשוט אסור לנו.‬
‫בבקשה, אל תעזוב אותי.‬
‫בבקשה.‬
‫קרלוס.‬
‫קרלוס, אל תלך, בבקשה.‬
‫אם לא אעזוב, שנינו נמות.‬
‫- עניין משפחתי -‬
‫למה?‬
‫מה זה? אני לא מבינה.‬
‫במה הסתבכת?‬
‫תגיד לי. מה זה?‬
‫זה לא משנה.‬
‫תשכחי אותי.‬
‫לפי מקורות ממשלתיים,‬
‫התאונה הקטלנית התרחשה מוקדם הבוקר.‬
‫כאשר צוותי החירום הגיעו,‬
‫הם יכלו רק לאשר את מותו.‬
‫שר החוץ היה…‬
‫עצרי!‬ ‫-סליחה, בעלי נמצא שם…‬
‫אל תזוזי.‬
‫קדימה.‬
‫הכינו את המסמכים, בבקשה.‬
‫סליחה. סלחו לי.‬
‫סליחה.‬ ‫-תמשיכו לזוז!‬
‫זהירות.‬ ‫-בעלי…‬
‫הוא שם.‬ ‫-תעמדי בתור.‬
‫אל תידחפי.‬ ‫-אל תיתנו לה.‬
‫רדי ממני.‬ ‫-היא אשתי. אנחנו צריכים לחצות יחד.‬
‫בסדר.‬ ‫-מהר.‬
‫הבא בתור.‬ ‫-תודה.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, בעלי שם.‬ ‫-היי, זוז!‬
‫סליחה על האיחור.‬ ‫-הוא נגוע.‬
‫זוז הצידה!‬
‫זהירות!‬ ‫-כאן!‬
‫זוז הצידה! קדימה!‬
‫זוז הצידה! זוז!‬ ‫-כמה הם?‬
‫לך לימינך!‬ ‫-הבא בתור.‬
‫את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר.‬
‫שמעת?‬ ‫-מה?‬
‫מה קרה?‬
‫תודה.‬
‫כשצוותי החירום הגיעו,‬ ‫הם יכלו רק לאשר את מותו.‬
‫שר החוץ היה אהוב ומכובד…‬
‫הוא היה בארוחת הערב אתמול.‬ ‫-הוא ואשתו.‬
‫לעזאזל!‬
‫בטח יש שם מהומה.‬
‫והשארתי את מרתה בבית שלהם.‬
‫אל תחזיקי בבטן, לאורה. תבכי כמה שאת צריכה.‬
‫מסכנה.‬
‫אנחנו כאן בשבילך.‬
‫תמיד.‬ ‫-טוב, אני אמתין.‬
‫כן, לואיס גמור.‬
‫מי שם איתך?‬ ‫-הלו?‬
‫מי?‬ ‫-הלו?‬
‫אני לא שומעת אותך.‬ ‫-אני צריך לפגוש את הנשיא.‬
‫כרמן? כן, אחותך.‬ ‫-לא!‬
‫נגיע בקרוב.‬ ‫-שתוק ותקשיב!‬
‫מה?‬
‫לא.‬ ‫-כמובן, הם ייתנו לך לראות את הגופה.‬
‫לואיס מטפל בזה.‬
‫בסדר.‬ ‫-תני את זה לאבא שלך. לכי…‬
‫תפסיק! שתוק!‬
‫תקשיב לי. עליי לדבר עם הנשיא עכשיו.‬
‫לא, דייגו. אתה מזכיר מדינה נהדר, אבל לא.‬ ‫אתה לא יכול לפתור את הבעיה.‬
‫יש לי אלמנה שמחכה לגופה של בעלה.‬
‫מה לעזאזל אתה עושה?‬ ‫-בסדר.‬
‫אני רוצה תשובה, מייד!‬
‫יופי, יש לך שתי דקות.‬
‫מה זה?‬ ‫-כדור הרגעה.‬
‫אני לא צריך את זה.‬
‫לואיס, מותק, זה יעזור לך.‬ ‫תשאירי את זה על השולחן.‬
‫סליחה, לורה.‬ ‫-אל תיקח את זה אם אתה לא רוצה.‬
‫ילדה יקרה שלי.‬
‫איזה סנדק היה לך.‬
‫מבחינתו, היית…‬
‫הייתי כמו…‬
‫הבת שמעולם לא הייתה לו.‬
‫הוא תמיד אמר זאת.‬
‫כן.‬
‫שלום.‬ ‫-הזר הכי גדול שיש לך.‬
‫הוא יתקשר אליי בעוד שעה?‬ ‫בסדר, אבל לא יאוחר מזה.‬
‫כן. דניאלה!‬
‫אבא שלך לקח את זה? ואיפה אחיך?‬
‫אני לא יודעת, אימא.‬
‫סליחה, חבצלות לבנות.‬
‫תוסיף תמונה, בבקשה.‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫קדימה.‬
‫היי.‬
‫איחרתם.‬ ‫-כן, סליחה.‬
‫אנחנו מצטערים.‬
‫מרתה?‬
‫היא קמה כבר?‬ ‫-לא.‬
‫עדיין מתחת לשמיכה, כמו סרחיו.‬
‫היא חיה כמו נסיכה.‬
‫לך תחליף בגדים. האדון זקוק לרכב.‬
‫כמובן.‬
‫רוזה, להעיר את הילדים?‬ ‫-תני להם ארוחת בוקר במיטה.‬
‫סרחיו צריך ארוחה טובה,‬ ‫קצת פירות ומשהו מתוק.‬
‫ייתכן שרמת הסוכר שלו תהיה נמוכה.‬ ‫-באמת?‬
‫למה?‬
‫סרחיו נולד עם מחלה,‬
‫אבל הגברת מטפלת בו.‬
‫הגברת?‬
‫אם היא רוצה לספר לך על זה… היא תספר.‬
‫לכי להחליף בגדים.‬ ‫-כן.‬
‫יש אג'נדה נסתרת.‬
‫ארגון דמוגרפי מחדש, הם קוראים לזה.‬
‫אם משהו יקרה לי, אני צריך‬
‫שתלך למקום הזה.‬
‫מה? אבל, למה?‬
‫תבטיח לי.‬ ‫-כן, אני מבטיח לך…‬
‫וואו, איזה בלגן.‬
‫והיום יש לי פגישה ראשונה כמנהלת,‬ ‫אך אני לא רוצה להשאיר את לאורה לבד.‬
‫אנו לא קרובות כמוך ואלבארו, אבל…‬
‫אני מרגישה רע.‬
‫מותק?‬
‫אני אבטל.‬ ‫-לא, את לא צריכה. אל תדאגי.‬
‫אני צריך לטפל במשהו,‬ ‫ואז אלך להיות איתה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן, את…‬
‫לכי לפגישה שלך.‬
‫תודה, יקירי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫תראי אותך…‬
‫מה שלומך, מותק? ישנת טוב?‬
‫כל כך מאוחר. קומי.‬ ‫-רק שסרחיו…‬
‫מה קרה לסרחיו?‬
‫הוא עדיין ישן.‬
‫ו…‬
‫החבר השני שלי, פליפה, היה בדיוק ככה.‬
‫ישנוני. הוא מתעורר.‬
‫זמן לקום!‬
‫קום!‬
‫הבאתי לכם ארוחת בוקר. מי רוצה פנקייק?‬
‫אני!‬ ‫-אני!‬
‫אלה בשבילך.‬
‫בוקר טוב, מנואלה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מר איוון.‬
‫מר?‬
‫תקרא לי "אדוני", כמו לאבא שלי.‬
‫אולי אני צעיר ממך,‬ ‫אבל אתה עדיין צריך לכבד אותי.‬
‫כרצונך, אדוני.‬
‫עכשיו, תכין לי ארוחת בוקר.‬
‫אני גווע ברעב!‬
‫אני אביא לך משהו.‬ ‫-לא, את עסוקה.‬
‫אני רוצה שתעשה זאת.‬
‫אבא שלך זקוק לי.‬
‫אמרתי שאתה יכול לפנות אליי ככה?‬
‫תתקלח… אבא שלך איבד חבר.‬ ‫אם הוא יראה ככה, הוא יהרוג אותך.‬
‫את טועה.‬
‫לאבא שלי אין חברים.‬
‫כולם צוחקים מהבדיחות של אבי בגלל מי שהוא.‬
‫אחרת, אף אחד לא היה סובל אותו.‬
‫אפילו לא משפחתו.‬
‫אנחנו עוזבים.‬ ‫-כמובן, אדוני.‬
‫אני לא יכול יותר!‬
‫מספיק… אתה יודע שממש הגזמת!‬
‫לא אכפת לי! הוא ממזר!‬
‫הוא ישלם על זה. אני נשבע.‬
‫לא, אתה טועה. הוא אוהב אותך.‬ ‫הוא רק מחכה.‬
‫מחכה למה?‬
‫לאותו הדבר שאני מחכה לו.‬ ‫אינך מבין?‬
‫שתתבגר כבר, לעזאזל!‬
‫אדוני.‬
‫-מה?‬
‫אני מאוד מצטער על מותו של השר.‬
‫אני יודע שהייתם חברים קרובים.‬
‫לפני 25 שנים…‬
‫אחי הצעיר חלה מאוד.‬
‫הייתי איתו בבית החולים במשך חודש.‬
‫אתה יודע מי היה לצדי כל הזמן?‬
‫לא, אדוני.‬ ‫-אלבארו.‬
‫הוא נשאר בחדר ההמתנה.‬
‫הוא עזב רק אחרי שאחי מת.‬
‫במשך 30 ימים‬
‫ו-30 לילות.‬
‫אין הרבה אנשים כאלה.‬
‫וכשאתה מוצא מישהו כזה,‬ ‫אתה צריך אותו לצידך.‬
‫לאבד מישהו שאתה צריך זה נורא.‬
‫הכול משתנה.‬
‫אתה כל כך צעיר.‬
‫אתה לא יודע איך זה מרגיש.‬
‫אתה צודק. אני לא יודע.‬
‫כן.‬
‫מה אתה אומר!‬
‫אתה מגזים.‬
‫אימא?‬ ‫-הבהלת אותי!‬
‫אתקשר אחר כך.‬
‫מי זה היה?‬ ‫-זה לא עניינך.‬
‫אל תהיי חסרת נימוס, דניאלה.‬ ‫תעזרי לי עם השמלה. אני מאחרת.‬
‫זה מה שאת לובשת?‬
‫היא נראית כל כך נורא?‬
‫זה לא נראה מתאים ללוויה.‬
‫יש לי פגישה לפני כן.‬
‫את הולכת לעבודה היום?‬
‫אין לי ברירה, יקירה.‬
‫לא כדאי לך להסתובב בחוץ.‬
‫אולי כדאי ש…‬ ‫-מה?‬
‫תהיי עם אבא. הוא איבד את חברו הטוב.‬
‫יבוא.‬ ‫-סליחה.‬
‫גבירתי, ריי מחכה. המכונית מוכנה.‬
‫אני באה.‬
‫דניאלה,‬
‫אל תנסי לתת לי עצות.‬
‫את צעירה וחסרת ניסיון.‬
‫בניתי את המשפחה הזאת.‬
‫המשפחה שלי היא הכול בשבילי.‬
‫אל תשכחי את זה.‬
‫שמור על העמדה שלך. עליך לזהות את המטרה.‬
‫זה ייקח רק דקה.‬
‫אני כבר מגיע, לאורה. להביא משהו?‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אני כבר מגיע.‬
‫מה קרה?‬ ‫-גם אני אבוא.‬
‫למען ביטחונך.‬
‫בסדר.‬
‫הגענו.‬
‫מי זה?‬
‫אלבארו שלח אותי.‬
‫הוא ביקש ממני לבוא.‬
‫שלום.‬
‫היכנסו. אין לי הרבה זמן.‬
‫שמי לואיס.‬
‫אני יודעת מי אתה.‬
‫סליחה. לא ציפיתי לזה.‬
‫זה בסדר.‬
‫אם לא אכפת לך,‬
‫זה הילד שלו?‬
‫חשבתי שהוא…‬
‫לא משנה.‬
‫מה שמך?‬ ‫-קלרה.‬
‫קלרה.‬
‫אלבארו דיבר איתי אתמול בלילה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הוא אמר לי לבוא הנה אם יקרה לו משהו.‬
‫עוד משהו?‬
‫לא. זה הכול.‬
‫למה?‬
‫זה לא משנה.‬
‫את צריכה משהו?‬ ‫-לא, אני בסדר.‬
‫עמדתי לעזוב.‬
‫חברה מחכה לי. אני אשהה איתה כמה ימים.‬
‫זה בסדר.‬
‫אני הולך עכשיו,‬
‫אך אחזור אחר כך, ונוכל לדבר ברוגע, בסדר?‬
‫יופי.‬
‫קלרה.‬
‫אלבארו היה החבר הכי טוב שלי.‬
‫את יכולה לסמוך עליי.‬
‫המשפחה שלי מחכה לי.‬
‫איני יודע למה היא מפחדת כל כך.‬
‫תישאר איתה. תעשה מה שהיא מבקשת.‬
‫קח אותה לאן שהיא רוצה. אל תשאיר אותה לבד.‬
‫בסדר?‬ ‫-כמובן, אדוני.‬
‫יופי.‬
‫תשמור עליה.‬
‫אתה תהרוג אותי?‬
‫מה?‬
‫אל תדאגי.‬
‫לעולם לא אוכל לפגוע בך, בסדר?‬
‫היי, קטנטנים.‬
‫היי.‬ ‫-שניכם אכלתם הכול!‬
‫זה היה טעים.‬ ‫-באמת?‬
‫כן.‬ ‫-אני שמחה, מתוקה.‬
‫שנלך לפארק?‬ ‫-מה שהיא אומרת.‬
‫נו?‬ ‫-אפשר להישאר?‬
‫אני ממש עייפה.‬
‫עייפה?‬
‫את חולה? תני לי לבדוק.‬
‫בואי, יקירה.‬
‫את נראית חיוורת. את בסדר?‬
‫גם אני רוצה להישאר.‬
‫אנחנו יכולים לצפות בסרטים.‬
‫שניכם כל כך עצלנים!‬
‫אז נישאר פה. אבל קודם, צחצחו שיניים.‬
‫קדימה.‬
‫לכו!‬
‫ילדים, נחתכתם?‬
‫קלרה, את בסדר?‬ ‫אנחנו יכולים לעזוב מתי שתרצי.‬
‫קלרה?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫לעזאזל!‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני לוקח אותך לבית החולים.‬ ‫-לא.‬
‫לא לבית החולים.‬ ‫-עלינו ללכת. את ממש מדממת.‬
‫את צריכה רופא.‬ ‫-לא לבית החולים.‬
‫לעזאזל!‬
‫- נשגשג ונחיה בשלום -‬
‫שניהם עדיין איתה?‬
‫לא, השר עזב לפני זמן מה.‬
‫הנהג והבחורה בתנועה.‬
‫כן?‬
‫אמיליה, אני זקוק לעזרתך.‬
‫הוגו, מה קרה?‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫נו?‬
‫מה שלומה?‬
‫הדימום הפסיק.‬
‫יכול להיות שהיא עוברת הפלה…‬ ‫בהתחשב בנסיבות.‬
‫התינוק שלי.‬
‫התינוק שלי?‬
‫התינוק שלך.‬ ‫-התינוק שלי?‬
‫התינוק שלך בסדר.‬ ‫-התינוק שלי?‬
‫וגם את.‬
‫את תחלימי. אל תדאגי.‬
‫זה הכול…‬
‫הכול באשמתי.‬
‫לא רציתי תינוק. מסכן.‬ ‫-אבל עכשיו את רוצה, נכון?‬
‫תתמקדי בזה, יקירתי.‬
‫אל תפחדי. גידלתי שתי ילדות לבדי.‬
‫את יותר חזקה משנדמה…‬
‫זה לא העניין.‬
‫הם ייקחו את התינוק שלי.‬
‫לא, אף אחד לא יעשה את זה.‬
‫אתם אנשים נחמדים מאוד,‬ ‫אבל אתם לא יודעים כלום.‬
‫מי הילדה הזו?‬
‫הבת שלך?‬
‫כן.‬
‫הם יבואו לקחת אותה.‬ ‫-על מה את מדברת?‬
‫הם ייקחו אותה.‬
‫הם ייקחו את הילדים שלנו.‬ ‫-לא…‬
‫הם באים לקחת את הילדים שלנו.‬ ‫-לא, תירגעי.‬
‫הם ייקחו אותם מבתי ספר, מהרחוב, מבתינו,‬
‫מהפארקים, ומגרשי המשחקים יהיו ריקים.‬
‫הם צריכים את הדם שלהם.‬
‫הם זקוקים לדם של הילדים שלנו.‬
‫הם ייקחו את התינוק שלי.‬ ‫-אל תדאגי! לא יעשו את זה!‬
‫הם ייקחו את התינוק!‬ ‫-תגיד ללואיס!‬
‫התינוק שלי! ייקחו אותו!‬ ‫-תביא מגבת לחה. החום שלה מטפס במהירות.‬
‫אני כבר חוזר.‬ ‫-תירגעי. את פה, יקירה.‬
‫צהריים טובים. ברוכה הבאה, גבירתי.‬ ‫-תודה.‬
‫בואי איתי, בבקשה.‬ ‫-כמובן.‬
‫את רוצה קפה או כיבוד, גבירתי?‬
‫לא, תודה.‬
‫הוא יראה אותך בקרוב.‬
‫מוצא חן בעינייך?‬
‫זאת אבן מעמק הנופלים.‬
‫כשהרסו אותו, וידאתי שאקבל חתיכה.‬
‫ללא זיכרון, מטרות פוליטיות לא שורדות.‬
‫עלינו לזכור כמה מרהיבה הייתה המדינה‬
‫ושאנו יכולים לאבד הכול בשל אשליות,‬
‫כמו היפר-דמוקרטיה.‬
‫הודות למאמצים שלך,‬
‫אנו קרובים להשבת הכבוד למדינה הזאת, אדוני.‬
‫ברוכה הבאה לצוות.‬
‫תיכנסי, בבקשה.‬
‫זה דוח מפורט‬
‫של היתרונות והסיכונים שנאלצנו לקחת.‬
‫יש פה משהו שאני עדיין לא יודע?‬ ‫-לא.‬
‫זה הפתרון לבעיות הקשות ביותר שלנו.‬
‫אני יודעת שזו החלטה קשה.‬
‫- האקובו מרטינז דה לוס ריוס,‬ ‫נשיא ספרד החדשה -‬
‫אנא דע ש…‬
‫לכבוד הוא לי להוביל את התוכנית הזאת.‬
‫תודה, אדוני הנשיא.‬
‫עוד משהו?‬ ‫-לא, תודה, מנואלה. זה בסדר.‬
‫תשתי לפני שזה יתקרר. זה יעזור.‬
‫אתה יודע מה הכי כואב?‬
‫לא היו לנו ילדים.‬
‫אל תחשבי על זה עכשיו.‬
‫זו הייתי אני, לואיס.‬
‫לא יכולתי להביא ילדים.‬
‫הוא לא אמר לי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אלבארו היה כזה.‬
‫לכן כל כך אהבתי אותו.‬
‫לאורה,‬
‫תסלחי לי לרגע.‬
‫אני כל כך מצטערת, סנדקית.‬
‫כן?‬ ‫-אדוני…‬
‫הבחורה אינה במיטבה.‬
‫היא דיממה. לא ידעתי מה לעשות,‬ ‫אז לקחתי אותה לאמיליה.‬
‫אמיליה?‬
‫שנינו יודעים שהיא בידיים טובות.‬ ‫האמת שמצבה השתפר, אבל היא פשוט…‬
‫היא מאוד לחוצה.‬
‫היא כל הזמן אומרת שייקחו את התינוק שלה,‬
‫שכל הילדים בסכנה.‬
‫בסדר. חכה לי במכונית.‬
‫אני בא.‬ ‫-בסדר.‬
‫לאורה, אני חייב לצאת לזמן קצר. סליחה.‬
‫אני אחזור מייד.‬
‫אל תדאג.‬
‫אני יודעת שהחיים לא עוצרים בשביל אף אחד.‬ ‫-כן, בטח שכן.‬
‫רק שזה עניין דחוף.‬
‫אנחנו כאן בשבילך, כל מה שאת צריכה.‬
‫אתה יודע מה אני צריכה?‬
‫צדק, לואיס.‬
‫אני רוצה לוויה מדינית גדולה עם כולם,‬ ‫אפילו עם הנשיא.‬
‫והנאומים חייבים להיות ראויים לבעלי,‬
‫אדם שהיה נאמן למדינתו ולמשפחתו.‬
‫קדימה, זוז!‬
‫- דבר לא יעצור אותנו מלכבוש את עתידנו -‬
‫זה אושר. אתה מבין?‬
‫זה ישנה הכול. זה את העולם.‬
‫וזה תפקידי לגרום לזה לקרות.‬
‫לתוכנית אומגה‬
‫ולחיי האישה היחידה שתוכל לבצעה.‬
‫לא חשבתי שהוא יקבל את ההחלטה כל כך מהר.‬
‫אבל הוא כל כך צלול…‬
‫ואמיץ ו…‬
‫היית צריך לראות אותו, אנריקה.‬ ‫יש לו כזו נוכחות, כזו סמכות מוסרית.‬
‫כזה תענוג לדבר איתו.‬
‫את גורמת לי לקנא.‬
‫אל תדאג. מה שטוב לי, טוב בשבילך.‬
‫חוץ מזה,‬
‫הנשיא לא יכול לתת לי‬
‫מה שאתה נותן לי.‬
‫ומה זה?‬
‫תנחש.‬
‫תשוקה?‬
‫סקס?‬
‫גם לא זה.‬
‫לא?‬ ‫-לא.‬
‫לא?‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫איש לא ייכנס.‬
‫זה יעלה להם בחייהם.‬ ‫-זהו זה.‬
‫איש לא גורם לי להרגיש כך.‬
‫בטוחה, עם הידיעה שתהרוג בשבילי.‬
‫עלמה.‬
‫את יודעת מה אני מרגיש כלפייך?‬
‫את חשובה לי.‬
‫אל תשחקי איתי.‬
‫אני לא משחקת.‬
‫אבל אני נשואה. אמרתי לך מההתחלה.‬
‫זה לא ישתנה.‬
‫זה לא?‬ ‫-לא.‬
‫זה מה יש.‬
‫הבא בתור!‬
‫עצור!‬ ‫-היי, גברת שוטרת, היום יהיה נחמד.‬
‫למען בריאותכם,‬ ‫אין לשתות מים מבארות לא מוכרזות.‬
‫הבא בתור! עצור!‬
‫…ומסמכיכם לרשותם של אוכפי החוק.‬
‫קדימה. הבא בתור!‬
‫יש לי את הרשימה כאן. אני רק אומרת ש…‬
‫לא אמרו לי שמישהו אמור לבוא.‬
‫הבא בתור!‬ ‫-נראה…‬
‫תקשיב, דירה 3-סי ריקה עד הערב.‬
‫תוכל להשגיח בשבילי על הבית משם.‬
‫נראה…‬
‫קומה שנייה…‬
‫שלישית.‬
‫מה שלומה?‬
‫היא מתה מפחד.‬
‫אולי תוכל להרגיע אותה, לואיס.‬ ‫אני חוששת שהיא תאבד את התינוק.‬
‫אלכס… לך לחנות.‬ ‫בחלק האחורי של הארון יש תחבושות.‬
‫תביא אותן. לך.‬
‫אני אתחיל לבקש תשר.‬ ‫-לך!‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני חייבת לעזוב.‬ ‫-זה לא יקרה.‬
‫זה כמו ביה"ח.‬ ‫אמיליה חייבת לשחרר אותך.‬
‫ואז ניקח אותך הביתה.‬ ‫-לא.‬
‫עליי לעזוב את המדינה.‬
‫אם לא, ייקחו את התינוק.‬
‫קלרה…‬ ‫-אני חייבת לעזוב.‬
‫ילדים אינם בסכנה, במיוחד לא שלך.‬
‫הילד הזה הוא כמו בני.‬
‫לא ייחסר לו דבר, וגם לך לא.‬
‫אלבארו היה בן משפחה, כמו אח.‬
‫טוב, הם הרגו את אחיך.‬
‫הם הרגו אותו, ואלה היו אנשיך.‬
‫הם הרגו אותו.‬ ‫-תירגעי. את הוזה.‬
‫אני לא הוזה!‬
‫לואיס, אלבארו אמר לך. לא האמנת לו.‬ ‫תראה אותו עכשיו.‬
‫לא האמנת. עלינו לעזוב.‬
‫בבקשה, לואיס.‬
‫בבקשה, אלבארו הזהיר אותך.‬
‫אבל לא הקשבת! הוא מת בגללך!‬
‫זה בסדר, אדוני.‬
‫בבקשה, אני לא משוגעת!‬ ‫-תירגעי.‬
‫אל תתייחס אליי כמו אל משוגעת.‬ ‫-תירגעי.‬
‫ייקחו לי את הילד.‬ ‫-אף אחד לא יעשה את זה.‬
‫עליי לעזוב.‬
‫ייקחו לי את התינוק.‬ ‫-את מאמינה לה, נכון?‬
‫כאן בבית הזה,‬ ‫אנו יודעים היטב למה הממשלה מסוגלת, לואיס.‬
‫אמיליה, עברו יותר מ-20 שנה.‬
‫ורמון היה…‬ ‫-מה הוא היה?‬
‫הם ראו בו אויב.‬
‫ולמה הפך אלווארו?‬
‫למה אתה עשוי להפוך?‬
‫אתה בטוח?‬
‫כן… הוא בדיוק הגיע לבית.‬ ‫אנחנו לא יודעים כמה זמן הוא יהיה שם.‬
‫עצרתי את המבצע עד שיכולתי לדבר איתך.‬
‫נוכל להשגיח עליה עד שיעזוב.‬ ‫אני בספק שהוא יישאר זמן רב.‬
‫המשך בתוכנית.‬
‫עם כל הכבוד, רב-פקד… אני חושב שעלינו לחכות‬
‫עד שהוא יעזוב את הבית.‬
‫אמרתי לך להמשיך בתוכנית.‬
‫לא שמעת אותי?‬
‫כמובן.‬
‫איש אינו מעל לביטחון המדינה.‬
‫אפילו לא שר.‬
‫כרצונך, רב-פקד.‬
‫לעזאזל!‬
‫אמיליה! צלף!‬ ‫-מה?‬
‫צלף! רדו לרצפה!‬
‫אלכס!‬
‫אלכס, תתחבא!‬
‫בוא!‬
‫אל תזוזו!‬
‫השר, תישאר למטה!‬
‫אל תזוז!‬
‫אתם בסדר?‬ ‫-אנחנו בסדר.‬
‫המטרה מושבתת?‬
‫אין קו ירי.‬
‫הם הבחינו בי.‬
‫אמיליה,‬
‫קחי.‬
‫תתקשרי לאנשים שלך.‬
‫בואו נוציא את הבחורה הזו מכאן.‬
‫את בסדר?‬
‫"נצעד היום מאוחדים כעם‬
‫יחד נבנה את האומה‬
‫אם ניתקל במצוקה בדרכנו‬
‫שני פסים…"‬
‫שלום, ילדים.‬
‫"…ילוו…"‬
‫מה זה?‬
‫אנחנו צופים בסרט.‬
‫"עוד נשמע שוב את השם…"‬
‫מה זה?‬
‫אחד הסרטים של דודתי.‬
‫"…במלוא תפארתה‬
‫כי ההיסטוריה…"‬
‫חבר שלי, פדרו, משתתף בו. זה הוא.‬
‫"מציעה לנו כעת מקום…‬
‫יש לו אוזניים ענקיות!‬
‫טוב, לדעתי הוא ממש חתיך.‬
‫מרתה מחבבת את פדרו!‬ ‫-אני לא. תפסיק.‬
‫תקשיבי, מותק.‬ ‫-שרה…‬
‫דודה…‬ ‫-מרתה.‬
‫איפה פגשת את פדרו?‬
‫טוב… כשהייתי במקום הרפואי ההוא…‬
‫תשחקו בגן. זה יום יפהפה.‬
‫לא.‬ ‫-היית בבית כל היום. קדימה!‬
‫בוא, סרחיו. קדימה.‬
‫"עם יותר תהילה, צדק ואחיזה‬
‫האורות הבהירים של העבר שלנו ישובו‬
‫כי הדגל שלנו מעולם לא בגד בהם"‬
‫צלף שתיים, המשך במשימה.‬
‫- שרברבות -‬
‫תאשר את עמדתך.‬
‫צלף שתיים בעמדה.‬
‫מכסה את הכניסות והיציאות של הכיכר.‬
‫קדימה. אל תעצרו.‬
‫קדימה.‬
‫אוקיי, לכו מאחוריי. קדימה. ‬
‫תתרחק ממנה, אידיוט.‬
‫היי, זהירות!‬ ‫-בסדר! תירגע!‬
‫קדימה.‬
‫הוגו!‬
‫אהובתי!‬
‫מותק!‬ ‫-אבא!‬
‫מה שלומך, אהובה?‬
‫קדימה.‬
‫לכו לעשות סיבוב. תחזרו עוד שעה.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-זה בסדר.‬
‫הכול בסדר.‬
‫מותק, אני כבר חוזר.‬
‫בואו נזוז.‬
‫האם המטרה מושבתת?‬
‫שלילי. לא היה לי קו ירי.‬ ‫הם מגיעים אליך בוואן שחור.‬
‫לוחית רישוי 2668‬
‫GBY.‬
‫לעזאזל!‬
‫מה נעשה?‬
‫תתקדם לאט.‬
‫בסדר.‬
‫כולם החוצה!‬
‫כרצונך.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אתה מדבר הרבה!‬ ‫-מה?‬
‫מה? תפתח!‬
‫תפתח!‬
‫את, החוצה!‬
‫חפשו בפנים.‬
‫אין פה אף אחד, המפקד!‬
‫בואי הנה.‬
‫עצור!‬
‫איפה לעזאזל האישה ההרה?‬
‫ערב טוב, אדוני.‬ ‫-ערב טוב.‬
‫עלינו לבצע חיפוש ברכב שלך. קיבלנו פקודה…‬
‫תראה, אני ממש ממהר.‬
‫תן לי לעבור, בבקשה.‬
‫אדוני, עליי לבצע חיפוש ברכב.‬
‫מה שמך?‬
‫סליחה?‬ ‫-מה שמך?‬
‫אלברטו.‬
‫אלברטו מה?‬
‫גומס…‬
‫גומס מרטינס, אדוני.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה יודע מה שמי?‬
‫כן, אדוני.‬
‫לואיס קובארוביאס.‬
‫אתה יודע למה אתה יודע את שמי?‬ ‫אני שר הבריאות.‬
‫אתה חייל.‬
‫שממלא את פקודותיי.‬
‫קדימה, תן לי לעבור.‬
‫את בסדר?‬
‫מישהו יחכה לך שם.‬
‫ימצאו לך מקום זמני לשהות בו.‬
‫תודה.‬
‫את יכולה לשבת. כבר אין סכנה.‬
‫לא, אני בסדר כאן. אני רואה את הכוכבים.‬
‫אני ממש מצטער.‬
‫אלבארו היה חבר שלי.‬
‫היחיד שנשאר לי.‬
‫אני מצטער שאת צריכה לברוח מהמדינה.‬
‫היא מתפרקת בגלל אנשים כמוני.‬
‫אני רוצה שתדעי שאני כאן‬ ‫בשביל כל מה שתצטרכי.‬
‫לך ולילד שלך לא יחסר דבר.‬
‫יותר מכול,‬
‫אני מקווה שתוכלי לחזור יום אחד,‬
‫וכשתחזרי, זה יהיה מקום טוב יותר.‬
‫אני מבטיח לך,‬
‫אעשה כל מה שצריך‬
‫כדי לוודא שהבן שלך יגדל במקום שנראה קצת…‬
‫כמו הארץ שהייתה לנו פעם,‬
‫ושלא היינו צריכים לאבד.‬
‫סרחיו? אתה כאן!‬
‫זה נהדר!‬ ‫-מי הילד הזה?‬
‫הוא האחיין של השר.‬
‫אז עלייך לטפל בו יפה.‬
‫לא.‬ ‫-בוא הנה!‬
‫לך לכתובת הזו.‬ ‫-יש שם מישהו?‬
‫אני לא יודע. אם כן, תהרוג אותם,‬ ‫מי שלא יהיו.‬
‫הרב-פקד, אנריקה… הוא היה עם אימא.‬
‫אל תסמוך עליו.‬
‫אני מאוד מצטער על התאונה של חברך.‬
‫מישהו ניסה לירות בי אתמול.‬ ‫זו גם הייתה תאונה?‬
‫סליחה?‬ ‫-מה?‬
‫איפה הילד? סרחיו!‬
‫סרחיו!‬
‫היי, אתה!‬
‫עצור!‬
‫זו זכותך לשמור סודות,‬ ‫אבל אל תדרשי מה שלא תיתני לי.‬
‫לא סיימנו את השיחה שלנו.‬
‫אמיליה, אסור לך להיות פה. זה מסוכן.‬
‫אני פה בשביל נכדתי.‬ ‫-מרתה בסכנה.‬
‫תתרחק.‬ ‫-רגע, סלק את זה.‬
‫יש לנו סיבה להאמין שלואיס מטיל ספק‬