NETFLIX UVÁDÍ
Co je to s tebou?
Policie a armáda mají čím dál větší moc.
Dáváme jim moc, aby nás mohli ochránit.
Ale až povstanou, kdo nás ochrání před nimi?
Kdo tě takhle popíchal?
V tom středisku říkali, že jsme vzácné exempláře.
Vážně ji chcete budit? Může tu přespat.
Emilie… To už je let.
- Vrať se. Potřebujem tě víc než kdy dřív. - Teď ne, Jorge.
Byla jsi s ním v odboji, že jo?
Zní to líp, než to bylo. Ztratila jsem hodně přátel.
- Proto jsi odešla? - Ne, to kvůli dcerám.
Můžeš pracovat pro mě, a nechám je žít.
Chci, aby se z tebe stala krysa.
- Ty žiješ? - Nikdo to nesmí vědět.
Střídáme odběry a injekce.
Snad se brzy ozveš. Pa, sestřičko.
Nová ředitelka epidemiologie!
Bude mít na starost boj proti noraviru na všech frontách.
Jdou po mně, po tobě, po nás všech.
Ale hlavně chtějí odstranit hodně lidí, Luisi.
Demografická rekonstrukce.
Někdo si to vezme na starost tady.
Nelíbí se mi, co naznačuješ.
Jsem starý, abych ztratil posledního přítele.
Jsi správný chlap. A kolem nás jsou samý svině.
Ano?
Ano.
Pane!
Co se děje?
Mami?
Ano.
Ano, povídejte.
Ne! To není možné.
Jak se to stalo?
Aha.
Řídil on?
Informovali jste prezidenta?
Dobře.
ZEMŘEL MINISTR MAIZTEGUI
ŽÁDNÝ STRACH
BUDUJ SVOJI BUDOUCNOST
VZPOMEŇ SI NA DÉŠŤ
VYSMĚJ SE JIM
VZPOMÍNKAMI PROTI ZDI
PRÁVA SE DOBÝVAJÍ
BARIÉRA
Skončil zákaz vycházení v zájmu vašeho bezpečí.
Můžete se volně pohybovat.
Nezapomeňte mít vždy u sebe občanský průkaz.
Lásko.
Miláčku.
Já nechci.
Nechápu to. Proč se musíme rozloučit?
Miluju tě.
Vždycky tě budu milovat, slibuju.
Jsi láska mého života.
Nejlepší… Nikdy jsem nikoho nemiloval víc.
Ale už se nesmíme vidět.
Nejde to.
Prosím, neodcházej.
Prosím tě.
Carlosi.
Carlosi, prosím, neodcházej.
Prosím.
Jestli neodejdu, zemřeme oba.
RODINNÁ ZÁLEŽITOST
Proč?
O co jde? Nechápu to.
Do čeho ses zapletl?
Řekni mi to. Co se děje?
Co se děje?
Na tom nezáleží.
Zapomeň na mě.
Podle informací z vládních zdrojů
došlo ke smrtelné nehodě brzy ráno.
Když dorazily složky záchranného systému, už mohly jen konstatovat smrt.
Ministr zahraničí byl…
- Stát! - Promiňte, můj muž…
Nehýbejte se.
Běžte.
Doklady do ruky, prosím.
Promiňte.
- Pardon… Omlouvám se. - Dělejte!
- Pozor. - Můj manžel…
- Je tam. - Běž do řady.
- Nepředbíhej. - Nepouštěj ji.
- Nech mě. - Je to má žena. Musíme jít spolu.
- No dobře. - Rychle.
- Další. - Děkuju.
Pardon.
- Pardon, mám tam muže. - Sem, rychle!
- Promiň, jdu pozdě. - Nakažený!
Ustup!
- Pozor! - Tady!
Ustup! Dělej!
- Padej! Pohyb! - Kolik jich tam je?
- Běž doprava! - Další.
Vše v pořádku?
Jo, v pořádku.
- Už jsi to slyšela? - Co?
Co se děje?
Díky.
… složky záchranného systému už mohly jen konstatovat smrt.
Ministr zahraničí byl oblíbený a ctěný muž…
- Byl včera na té večeři. - Jo, se ženou.
Sakra!
Určitě tam bude rozruch.
Že jsem tam Martu nechával!
Nedus to v sobě, Lauro. Vyplač se, kolik potřebuješ.
Chudinko.
Jsme tu pro tebe.
- Vždycky. - Dobře, počkám.
Ano, Luis je zničený.
- S kým tam jsi? - Haló?
- S kým? - Haló.
- Neslyším tě. - Musím hned mluvit s prezidentem.
- S Carmen. Aha, s tvou sestrou. - Ne!
- Hned tam budeme. - Mlč a poslouchej mě!
Cože?
- Ne. - Samozřejmě, že ti ukážou tělo.
Luis to teď řeší.
- Dobře. - Dones to otci. Běž!
A dost. Mlč!
Poslouchej mě. Chci teď hned mluvit s prezidentem.
Ne, Diego, i když jsi státní tajemník,
nemůžeš mi pomoct.
Vdova mě žádá o tělo svého muže.
- Co tam do prdele děláte? - Dobře.
Chci odpověď, teď hned!
Dobře, počkám dvě minuty.
- Co to je? - Na uklidnění.
Nepotřebuju uklidnit.
Luisi, zlato, to ti pomůže. Nech to na stole.
- Promiň, Lauro. - Jestli to nechceš, neber si to.
Moje milovaná holčička.
Mělas bezva kmotra, co?
Pro něj jsi byla…
Bylas jako…
Byla jsem…
jako dcera, kterou neměl.
To mi říkával.
Ano.
- Haló? - Největší věnec, jaký máte.
Zavolá mi za hodinu? Dobře… ale ani o chvíli později.
Ano.
Ano. Danielo!
Vzal si to táta? A kde je tvůj bratr?
Já nevím, mami.
Pardon, bílé kosatce.
A ještě fotku, prosím.
Ano.
Díky.
Jdeme.
Ahoj.
- Jdete pozdě. - Ano, pardon.
Omlouváme se.
A Marta?
- Ještě nevstala? - Ne.
Přispala si, stejně jako Sergio.
Tak už to u slečinek chodí.
Běž se převléct. Pán potřebuje auto.
Jistě.
- Roso, mám vzbudit děti? - Dones jim snídani do postele.
Sergio potřebuje vydatné jídlo, ovoce a něco sladkého.
- Bude mít nízký cukr. - Vážně?
A proč?
Sergio má vrozenou nemoc,
ale paní o něj pečuje.
Paní?
Až ti bude chtít něco říct… řekne ti to.
- Běž se převléct. - Ano.
Mají tajný plán, mezi sebou.
Demografická rekonstrukce, tak tomu říkají.
Jestli se mi něco stane, musíš jít na tohle místo.
Co blbneš?
- Slib mi to, prosím tě. - No jo, slibuju.
Bože, to je hrůza.
Navíc mám dnes první schůzku jako ředitelka,
ale nechci opustit Lauru.
Nejsme si tak blízké jako ty a Álvaro, ale…
Je mi to hloupé.
Co, zlato?
- Zruším to. - Ne, to nemusíš. To nic.
Musím něco zařídit, ale pak zůstanu u ní.
- Vážně? - Ano, ty…
běž na svoji schůzku.
Díky, zlato.
Dobré ráno.
Jak se daří?
Jak se máš, zlato? Vyspala ses pořádně?
- Už je pozdě. Šup, vstávat. - Když Sergio…
Co je s ním?
Je pořád ospalý.
A…
Můj kamarád Felipe byl taky takový.
Už se nám spáč probouzí.
Vstávat!
Z postele!
Přinesla jsem vám skvělou snídani. Kdo má rád lívance?
- Já! - Já!
Tyhle jsou pro tebe.
Ahoj Manuelo.
Dobré ráno.
Mladý pane.
Mladý pane?
Říkej mi „pane“, tak jako otci.
Jsem mladší než ty, ale zasloužím si stejnou úctu.
Jistě, pane.
A teď mi udělej snídani.
Umírám hlady!
- Já ti něco uvařím. - Ne, ty máš práci tady.
Uvaříš mi ty.
Potřebuje mě tvůj otec.
Slyšelas, že bych mu dovolil mi tykat?
Běž se umýt. Otci zemřel přítel. Takhle tě vidět, zabije tě.
To se pleteš.
Můj otec nemá přátele.
Jeho vtipům se smějou jen proto, že je ministr.
Jinak by s ním nikdo nevydržel.
Ani jeho rodina.
- Odjíždíme. - Jistě, pane.
Už toho mám dost!
Nech toho! Dobře víš, žes to přehnal!
Mně je to fuk! Je to sráč!
Za to mi jednou zaplatí.
Nevíš, co říkáš, Iváne. Má tě rád. Jenom čeká.
Čeká? Na co?
Na to samé co já. Jsi slepý?
Aby už jsi konečně dospěl!
Pane.
- Pane. - Co?
Je mi moc líto, že pan ministr zemřel.
Prý jste byli dobří přátelé.
Před 25 lety…
můj mladší bratr vážně onemocněl.
Byl jsem s ním měsíc v nemocnici.
Víš, kdo byl celou tu dobu se mnou?
- Ne, pane. - Álvaro.
Bydlel v čekárně.
A odešel, až když můj bratr zemřel.
Třicet dní
a třicet nocí.
Takových lidí moc není.
A když je potkáš, potřebuješ je mít u sebe.
Ztratit někoho potřebného je hrozné.
Všechno se změní.
Jsi moc mladý.
Ještě nevíš, jaké to je.
Máte pravdu. Nevím.
Ano.
No nepovídej.
To snad ne!
- Mami? - Vylekalas mě!
Zavolám pak.
- Kdo to byl? - Do toho ti nic není.
Nebuď nezdvořilá, Danielo. Pomoz mi s těmi šaty. Mám naspěch.
Takhle chceš jít?
Nelíbí se ti? Nesluší mi?
Já nevím, na pohřeb se to moc nehodí.
Mám předtím jednání.
Budeš dneska pracovat?
Nemám na výběr, zlato.
Myslím, že bys neměla chodit po schůzkách.
- Možná bys měla… - Co?
Být s tátou. Umřel mu nejlepší přítel.
- Dále. - Pardon.
Paní, Rai čeká. Auto je připravené.
Už jdu.
Danielo,
nepokoušej se mi radit.
Jsi mladá a nezkušená.
Tuhle rodinu jsem vybudovala já.
Jste pro mě všechno.
To si pamatuj.
Držte pozici. Je důležité zaměřit cíl.
Bude to jen minutka.
Budu tam za chvilku, Lauro. Mám něco přivézt?
Dobře.
Dobře, hned tam budu.
- Co děláš? - Jdu s vámi.
Kvůli bezpečnosti.
Dobře.
Tady to je.
Kdo je to?
Poslal mě sem Álvaro.
Požádal mě o to.
Ahoj.
Pojďte dál. Nemám moc času.
Já jsem Luis.
Já vím, kdo jsi.
Promiň. Ale tohle jsem nečekal.
To nevadí.
Promiň, že se ptám,
ale to je jeho dítě?
Já myslel, že…
To je jedno.
- Jak se jmenuješ? - Clara.
Claro.
Álvaro se mnou včera večer mluvil.
- Vážně? - Ano.
Říkal, ať přijedu, kdyby se mu něco stalo.
Nic víc?
Ne.
Nic víc.
Proč?
To je jedno.
- Nepotřebuješ něco? - Ne, nic.
Byla jsem na odchodu.
Čeká na mě kamarádka. Zůstanu pár dní u ní.
To nic.
Klid.
Podívej, já teď půjdu,
ale zas přijedu a v klidu si promluvíme, ano?
Dobře.
Claro.
Álvaro byl můj nejlepší přítel.
Můžeš mi věřit.
Čekají na mě doma.
Nevím proč, ale je vyděšená.
Zůstaň u ní. Udělej, co ti řekne.
Vem ji, kam chce. Ale nenechávej ji samotnou.
- Ano? - Jistě, pane.
Dobře.
Postarej se o ni.
Zabiješ mě?
Cože?
Neboj se.
Nedokázal bych ti ublížit. Jasné?
Ahoj děti.
- Ahoj. - Páni, vy jste všechno snědli!
- Bylo to výborné. - Opravdu?
- Jo. - To mám radost.
- Půjdeme do parku? - Jak chce ona.
- Takže? - Můžeme zůstat tady?
Jsem trochu unavená.
Unavená?
Nejsi nemocná? Ukaž se mi.
Pojď sem.
Jsi bledá. Je ti dobře?
Já chci taky zůstat doma.
Můžeme se dívat na filmy.
Vy jste mi to ale lenoši!
Tak zůstaneme doma. Ale nejdřív si běžte vyčistit zuby.
Šup.
Utíkejte.
Děti, vy jste se pořezaly?
Claro, všechno v pořádku? Můžeme jít.
Claro?
Do prdele!
Do hajzlu!
To nic.
- Vezmu tě hned do nemocnice. - Ne.
- Do nemocnice ne. - Musíme, vždyť hrozně krvácíš.
- Potřebuješ doktora. - Nemocnici ne.
Do prdele!
BUDEME ŽÍT V BLAHOBYTU A MÍRU
Jsou u ní pořád ti dva?
Ne, ministr před chvílí odešel.
Řidič a dívka se dali do pohybu.
Ano?
Emilie, musíš nám pomoct.
Co se stalo?
Tak jo, pojď.
Pojď.
Tak co?
Jak je na tom?
Krvácení přestalo.
Mohla prodělat potrat… vzhledem k okolnostem.
Moje děťátko.
Moje… děťátko?
- Tvoje dítě. - Moje dítě?
Tvoje dítě je v pořádku.
A ty taky.
To bude dobré. Neboj se.
Neboj se. Klid.
Tohle je…
Je to moje vina.
Já to dítě nechtěla. Chudinka malá.
Ale teď už ano, ne?
Tak mysli na to, holčičko.
Neboj se. Já vychovala sama dvě holky.
Jsi silnější, než si myslíš…
O to nejde.
Oni mi to dítě vezmou.
Ne, nikdo ti ho nevezme.
Jste moc hodní, ale nevíte nic.
Kdo je ta holčička?
Tvoje dcera?
Ano.
- Přijdou pro ni. - Ne, co to povídáš?
Přijdou si pro ni.
- Jdou po našich dětech. - Ne…
- Chtějí odvést naše děti. - Ne… Jen klid.
Unesou je ze škol, z ulice, z domů,
zůstanou jen prázdné parky a hřiště.
Potřebujou jejich krev.
Potřebují krev našich dětí.
- Vezmou mi moje dítě. - Neboj! To nikdo neudělá!
- Vezmou mi dítě! - Zavolej Luise!
- Moje dítě! Odvezou ho! - Přines vlhký ručník. Má horečku.
- Hned se vrátím. - Uklidni se. To nic, holčičko.
- Dobrý den. Vítejte. - Dobrý den. Děkuji.
- Pojďte za mnou. - Jistě.
Dáte si kávu nebo něco k pití, madam?
Ne, díky.
Hned vás přijme.
Líbí se vám?
To je kámen z Údolí padlých.
Když ho bořili, kousek jsem si nechal.
Bez paměti nemá politika kontinuitu.
Musíme si pamatovat slávu téhle země.
A také, že můžeme o všechno přijít vinou přeludů, jako je hyperdemokracie.
Díky vašemu úsilí
brzy obnovíme důstojnost této země, pane.
Vítejte v týmu.
Pojďte dál.
Toto je podrobná zpráva
o přínosech i rizicích naší práce.
- Je tam něco, o čem nevím? - Ne.
Je to řešení největších problémů.
Chápu, že je to těžké rozhodnutí.
PREZIDENT NOVÉHO ŠPANĚLSKA
Chci jen říct…
že je pro mě čest tomuto plánu velet.
Děkuji, pane prezidente.
- Ještě něco? - Ne, díky, Manuelo. To je v pořádku.
Dej si, než vychladne. Pomůže ti to.
Víš, co je nejhorší?
Že jsme neměli děti.
Na to teď nemysli.
To kvůli mně.
To já nemohla.
To mi nikdy neřekl.
Já vím.
Álvaro byl takový.
Proto jsem ho milovala.
Lauro… Omluv mě na okamžik.
Je mi to hrozně líto.
- Co je? - Pane…
Ta holka není v pořádku.
Krvácela. Nevěděl jsem, co dělat, tak jsem ji vzal k Emilii.
K Emilii?
Oba víme, že je v dobrých rukou. Už je jí lépe, jde o to, že…
je velmi… nervózní.
Pořád říká, že jí seberou dítě,
že všem dětem hrozí nebezpečí.
Dobře. Počkej na mě v autě.
- Už jdu. - Jistě.
Lauro, musím na chvíli odjet. Promiň.
Hned se vrátím.
To nic.
- Vím, že se život nezastavil. - Ale ano, zastavil.
Je to hrozně naléhavé.
Budeme tu pro tebe, ve všem.
Víš, co potřebuju?
Spravedlnost, Luisi.
Chci velký pohřeb, na který přijdou všichni, i prezident.
A proslovy hodné mého manžela,
muže věrného své zemi a své rodině.
Pohyb!
DOBUDEME SVOJI BUDOUCNOST
Schváleno. Uvědomuješ si to?
Tohle všechno změní. Změní to svět.
A je to v mých rukou.
Na plán Omega
a na jedinou osobu, která to dokáže.
Nikdy jsem nevěřila, že se rozhodne tak rychle.
Ale má jasnou hlavu…
je statečný a…
Měl jsi ho vidět, Enrique. Má takovou auru, takovou morální autoritu.
Jsem radost s ním mluvit.
Já snad budu žárlit.
Klid. Co prospěje mně, prospěje i tobě.
A navíc…
Prezident mi nedá
to, co ty.
A to je co?
Hádej.
Vášeň?
Sex?
To taky ne.
- Ne? - Ne.
- Ne? - Co to děláš?
Nikdo nepřijde.
- Zaplatil by životem. - To je ono.
To mi nikdo jiný nedá.
Jistotu, že bys pro mě zabíjel.
Almo.
Víš, co k tobě cítím, viď?
Že mi na tobě záleží?
Nehraj si se mnou.
Já si nehraju.
Ale jsem vdaná. To víš od začátku.
To se nezmění.
- Ne? - Ne.
Ber, nebo nech být.
Další!
- Stůjte! - Hej, mám tam být ještě dneska.
V zájmu vlastního zdraví nepijte vodu z neověřených studní.
Další! Stát.
… a doklady připravené k předložení policii.
Pokračujte. Další!
Tady mám ten seznam. Jak říkám…
Neřekli mi, že má někdo přijít.
- Další! - Takže…
Dobře, byt 3C bude až do večera volný…
Odtamtud uvidíš dobře celý dům.
Tak dobře.
Druhé patro…
Třetí.
Jak jí je?
Je k smrti vyděšená.
Zkus ji uklidnit, Luisi. Mám strach, že přijde o dítě.
Álexi… Skoč do obchodu. Vzadu ve skříni jsou obvazy.
Přines je.
- Ale chci spropitné. - Běž!
Jak se cítíš?
- Musím pryč. - To nepůjde.
Jako v nemocnici. Propustit tě může jen Emilia.
- Pak tě odvezou domů. - Ne.
Musím pryč ze země.
Jinak mi ho vezmou.
- Musím pryč. - Claro…
Žádným dětem nic nehrozí, a tvému už vůbec ne.
Je pro mě jako můj syn.
Nebude vám nic chybět.
Álvaro byl jako můj bratr.
Tak tvého bratra zabili.
Zabili ho, a byli to vaši lidé.
- Zabili ho. - Uklidni se. Ty blouzníš.
Já neblouzním!
Álvaro ti to říkal. Tys mu nevěřil, a takhle skončil!
Nevěřils mu. Musíme pryč.
Prosím, Luisi.
Prosím, Álvaro ti to říkal.
Neposlouchals. Zemřel kvůli tobě.
To nic, pane.
- Prosím, nejsem blázen! - Klid.
- Nekoukejte na mě jako na blázna. - Klid.
- Vezmou mi dítě. - To nikdo neudělá.
Musím pryč.
Ty jí věříš, viď?
V tomhle domě dobře víme, čeho je vláda schopná, Luisi.
Emilie, už je to přes 20 let.
- A Ramón byl… - Co byl?
Byl to pro ně nepřítel.
A co se stávalo z Álvara?
Co může být z tebe?
Určitě?
Ano… Právě k nim dorazil a nevíme, jak dlouho tam bude.
Zastavil jsem operaci, dokud se neporadíme.
Můžeme ji sledovat, dokud neodejde. Nebude tam dlouho.
Pokračujte.
Se vší úctou, majore…
Měli bychom počkat, až opustí dům.
Řekl jsem, že pokračujeme.
- Neslyšel jsi? - Samozřejmě.
Nikdo není nadřazen bezpečnosti státu,
i kdyby byl stokrát ministr.
Podle rozkazu, majore.
Do hajzlu!
- Emilie! Ostřelovač! - Co?
Ostřelovač! Na zem!
Álexi!
Álexi, schovej se!
Dělej!
Nehýbejte se!
Ministře, na zem!
Nehýbejte se!
- Jste v pořádku? - Jsme.
Je cíl sestřelen?
Bez zásahu.
Viděli mě.
Emilie,
tady.
Zavolej svým lidem.
Odvezeme tu holku pryč.
Jsi v pořádku?
Půjdem bok po boku, jako jeden národ
Spolu vybudujem naši skvělou zem
A když cesta na nás nastražila pasti
Stružky naší krve…
Ahoj děti.
Co děláte?
Koukáme se na film.
Znovu zazní jméno naší vlasti…
Co to je?
Nějaký tetin film.
Je tam můj kamarád Pedro.
Máme cesty sluncem zalité…
Ten má ale plachťáky!
Já myslím, že je moc hezký.
- Martě se líbí Pedro! - Ne ne. Přestaň.
- Poslouchej. - Saro…
- Teto… - Marto.
Odkud toho Pedra znáš?
No… z toho lékařského střediska.
Běžte na zahradu. Venku je krásně.
- Ne! - Jste tu zavření celý den. Šup!
Pojď, Sergio. Jdeme.
S větší slávou, ctí a neústupností
Znovu vzplanou světla naší minulosti
Kterou naše vlajka nikdy nezradí
Ostřelovači 2, pokračujte v misi.
INSTALATÉRSTVÍ
Potvrďte pozici.
Odstřelovač 2, jsem na místě.
Kryju vjezdy a výjezdy z náměstí.
Nezastavujte.
Jdeme.
Pojď za mnou. Jdeme.
Běž od ní, ty blbče.
- Dávej pozor! - Dobře, klid!
Jdeme.
Hugo!
Zlato!
- Zlato! - Tati!
Jak se máš, zlato?
Jdeme.
Běžte na procházku. Na hodinu.
- Je všechno v pořádku? - Jo, je.
Všechno v pořádku.
Hned se vrátím, zlato.
Tak jedem.
Je cíl sestřelen?
Ne. Neměl jsem jasný výhled. Jedou směrem k vám v černé dodávce.
Značka 2668-GBY.
Sakra!
Co budeme dělat?
Pojedeme pomalu.
Dobře.
Vystupte!
Rozkaz.
Nic tu není.
- Nekecej! - Co děláš?
Co je? Otevři!
Otevři!
Ty, ven!
Prohledejte to.
Nikdo jiný tu není!
Pojď sem.
Ani hnout!
Kde je sakra ta těhotná holka?
- Dobrý večer, pane. - Dobrý večer.
Musíme prohledat auto. Máme rozkaz…
Víte, dost spěchám.
Pusťte mě, prosím.
Pane, musím prohledat vozidlo.
Vaše jméno?
- Prosím? - Jak se jmenujete?
Alberto.
Alberto, a dál?
Gómez…
- Gómez Martínez, pane. - Fajn.
Víte, jak se jmenuju já?
Ano, pane.
Luis Covarrubias.
A víte, proč to víte? Protože jsem ministr zdravotnictví.
A vy jste voják,
který plní mé rozkazy.
Nechte mě projet.
Jsi v pořádku?
Budou tam na tebe čekat.
Najdou ti místo, kde můžeš chvíli zůstat.
Děkuju.
Už se můžeš posadit. Tady už nic nehrozí.
Ne, mně je tu dobře. Jsou vidět hvězdy.
Moc se omlouvám.
Álvaro byl můj přítel.
Jediný, co mi zbýval.
Mrzí mě, že musíš z téhle země pryč.
Rozpadá se kvůli lidem, jako jsem já.
Chci, abys věděla, že jsem tu pro tebe.
A že vám s dítětem nebude nic chybět.
Ale hlavně doufám,
že se jednou budete moct vrátit,
a až se vrátíte, bude to tady lepší.
Dávám ti své slovo,
že udělám cokoli,
aby tvůj syn vyrůstal někde, kde to vypadá aspoň trochu
jako v zemi, kterou jsme kdysi měli
a kterou jsme nikdy neměli ztratit.
Sergio? Tys přišel!
- Paráda! - Co to je za kluka?
To je synovec ministra.
To na něj musíte být moc hodní.
- Ne. - Pojď sem!
- Jeď na tuhle adresu. - Je v tom bytě někdo?
Nevím. A jestli je, zabij ho. Ať je to, kdo chce.
Ten major, Enrique… byl s mámou.
Nevěř mu.
Je mi nehody vašeho přítele moc líto.
Včera mě chtěl někdo zastřelit.
- Taky nehoda? - Cože?
- Co? - Není tu. Sergio!
- Sergio! - Vy tam!
Stůj!
Máš právo tajit, co chceš, ale nechtěj po mně, co sama neděláš.
Ještě mi dlužíš rozhovor.
Emilie, tady nebuď. Je to nebezpečné.
- Jde mi o vnučku. - Jde o Martu.
- Uhni. - Schovej to.
Máme důvodné podezření,
že Luis pochybuje o této vládě a o našem systému.
Překlad titulků: Anna Perglerová