NETFLIX UVÁDÍ
Kdo tě takhle popíchal?
V tom středisku říkali, že jsme vzácné exempláře.
Děti jsou v pořádku, zdravé a šťastné.
Střídáme odběry a injekce.
Snad se brzy ozveš. Pa, sestřičko.
Připijme si na definitivní porážku toho viru!
Je mi nehody vašeho přítele moc líto.
Včera mě chtěl někdo zastřelit. Taky nehoda?
Já slyšel, že včera došlo k přestřelce kvůli uprchlé teroristce.
Ministře, na zem!
Ale u té byste přece nebyl, viďte?
- Promiňte. - Odveď ho.
To je synovec ministra zdravotnictví.
Do háje!
- Co tady děláš? - Chci vědět, co se stalo. A ty?
Clara. Něco tu schovala.
Nech si ten mobil a zavolej, kdyby něco.
Bydlí tu majitelé potravin? Je tam naše dítě.
- Má velké hnědé oči. - A za uchem má dvě velké pihy.
- Proč by jim brali syna? - Já nevím.
Ale musíme ho vzít domů, jinak se začnou ptát.
Musíme ho vrátit rodině, jinak budou mít starost.
Zavřou vás, nebo hůř.
Dnes přespíš u nás.
JMÉNO, NAROZENÍ
Panebože! Marta.
Kde je?
Kde je ten kluk?
- Madam… - Kde je?
- Možná bychom měli… - Kde je?
Spí u Marty v pokoji.
Sergio.
- Tady není proud, teto. - Obleč se. Jdeme.
Hned!
Pojď, jdeme.
- Jdeme. Pomoz mi. - Jí radši nic neříkejte.
- Jasně. - Luisovi, jí ne.
Je nám to moc líto, vážně.
Víme, že se bojíte, ale je v pořádku.
Dovezli jsme ho, ale nikdo nebyl doma. Byl by tam úplně sám.
- Nechtěli jste, aby tam byl sám. - Jistě.
To se mi snad vážně zdá.
Kdo si myslíte, že jste, abyste za mě takhle rozhodovali?
Vyslechněte nás…
- Včera sem přišel pár… - To je mi jedno.
Víte, jaké to bylo, nevidět svého chlapečka v posteli?
Pamatujete si, když vám chyběla Marta?
Jestli ne, nevadí.
Brzy si vzpomenete, až vám ji zase vezmou,
protože nemáte práci.
Máte padáka. Ať už vás u nás nevidím!
- Jak to… - Pojď, broučku. Jsi v pořádku?
Počkejte, madam.
- Nesahej na mě. - Prosím vás.
Pojď, zlato.
To nic, zlato.
Fakt se to stalo?
Tohle přece nemůže.
Do hajzlu!
Krávo zasraná!
To ne. Nedovolím, aby mi Martu znovu vzali.
Běžte si radši hned promluvit s Luisem.
Jo, jdeme.
PAMATUJ, KDO JSI
ŽÁDNÝ STRACH
BUDUJ SVOJI BUDOUCNOST
VZPOMEŇ SI NA DÉŠŤ
VYSMĚJ SE JIM
VZPOMÍNKAMI PROTI ZDI
PRÁVA SE DOBÝVAJÍ
BARIÉRA
Běž s Rosou, Sergio.
- Alejo, co se děje? - Klid, Almo.
- Děti jsou v pořádku. - Dobré ráno, Alejo.
Teď jdou snídat. Máme čerstvé mléko.
Jsou tu šťastné.
Ale měli bychom být trpěliví. Některé už jsou dost slabé.
- Už je nemůžeme víc zatěžovat. - Nebuď srab, bratříčku.
Vzpomínáš na mámu?
Musíme jít stále kupředu.
Vemte si, co chcete, ale neubližujte mi.
Prosím.
Vemte si, co chcete,
a běžte!
Běžte!
Klid.
To jsem já, mami.
To není možné.
Chlapečku!
Chlapečku.
Ty žiješ.
Já to věděla.
V posledních týdnech bylo zaznamenáno 500 nových případů noraviru.
Navzdory přísným vstupním kontrolám
bylo v madridském Alcorcónu detekováno ohnisko infekce.
Oblast je v karanténě a vstup do ní je zakázán.
- Připomínáme… - Je to nějaké čím dál horší.
- Co nám hrozí? - Karanténa v Madridu.
Pokud ji vyhlásí, nemáme dost zásob.
- Bože můj. - Ano.
V zájmu vlastní bezpečnosti mějte doklady připravené k předložení…
Dobrý den.
Propustka neplatí.
Jak to? To není možné. Vždyť nás znáte. Chodíme sem každý den.
Tudy.
Zkuste to znovu.
Neplatí.
- Co? - To není možné.
Prosím, zkontrolujte seznam. To je chyba.
Pracujeme u velmi důležité osoby.
U koho?
- Ministra zdravotnictví. - Ano.
Nemůžeme přijít pozdě.
Ukažte.
Opatrně! Je nemocná!
Má ten virus!
Stůjte!
Utíkejte!
Rychle, pojďte.
Blokáda!
Pracují pro ministra. Pusťte je.
- Jdeme. - Rychle!
Žádáme o biochemickou podporu.
HUGO JIMÉNEZ FUENTES * 12. 1. 2040
FELIPE RAMOS GALERA * 8. 8. 2040
Emilie?
- Emilie? - Ano?
Jsi v pořádku?
Ano.
Na co myslíš?
Já to prostě nechápu.
Nechápu, proč dal Carlos mé dceři ty obrázky.
Aby riskovala život tím, že je sem přinese.
Já nechápu, proč mají fotku Marty a Sergia.
Co mají společného? A s ostatními dětmi?
Něco mě napadlo.
Možná Martu neodvedli,
protože tvůj bratr neměl práci.
Možná nám ji chtěli vzít.
Jak?
Proč by to dělali?
Jeden čas…
před pár lety…
kolovaly takové fámy.
Skupina rodičů hledala své zmizelé děti.
Prý je nemocnice obelhaly, aby se dětí vzdali.
Řekli jim, že zemřely.
Dlouho se o tom mezi lidmi mluvilo.
A pak najednou…
Najednou ty řeči ustaly… konec.
Já ty děti znám!
Já ty děti znám.
Z toho střediska.
Odvezli je.
- Vrať se do postele. Je brzo… - Ne, počkej.
A kam je odvezli, broučku?
Znovu zazní jméno naší vlasti
Naší vlasti v celé kráse své…
Několik z nás odtamtud odvedli
a naložili do autobusu.
Byli jsme moc ospalí a usnuli jsme.
Ostatní děti taky chtěly za rodiči.
Jako já.
Musíme něco udělat.
Musíme najít jejich rodiny.
Pojď, zlato.
Pojď.
VZÁCNÉ EXEMPLÁŘE
BUDOUCNOST PATŘÍ NÁM
SPOLEČNĚ JDEME KUPŘEDU
Příští zastávka: zóna C-2.
Haló?
Roso!
Manuelo. Otevřete, prosím!
Raii, chceme mluvit se šéfem.
- To nejde. Už tu nepracujete. - Prosím, Raii.
Je to důležité.
Tak mu zavolejte. Určitě vám odpoví.
Pusť nás. Nebuď hajzl, Raii.
- Jak jsi mi řekla? - Jo. Jsi hajzl, Raii!
- Pusť nás dovnitř, prosím. - Dobře.
- Je to důležité. - Vypadněte, hned.
My nikam nepůjdeme, Raii. Manuelo! Roso!
- Nesahej na ni. - Danielo!
Slečno, musíme mluvit s vaším otcem. Je to… složitá věc.
Jde o Sergia. Vážně, musíme jít dál.
Raii… Pusť je.
Sakra!
Děkujeme.
- Opovažte se pána obtěžovat! - Roso, pusťte mě.
- Nechci vám ublížit, Roso. - Prosím.
- Saro, zlato. - A ta tu je taky, bože můj.
- Pane. - Co se děje?
Pardon, že jsme sem vtrhli, ale musíte nás vyslechnout.
- Ohledně toho vyhazovu… - Poslouchejte nás… Prosím.
Co dělají u mého muže?
Ano.
Neřekla jsem výslovně, že sem nesmí?
Pomůžu vám.
Já to zvládnu.
- Kdo je sem pustil? - Já nevím, paní.
Vážně to nevím.
Je to tam. Ti dva tvrdí, že jsou Sergiovi rodiče.
Cože?
Včera jsme ho vzali k nám.
Chtěli jsme s vámi mluvit, ale nebyl jste tu.
Proto jsme ho vzali domů.
Řekli nám, že…
že je obelhali, aby jim ho ukradli.
Řekli nám o tom klukovi nějaké věci. Vážně ho moc dobře znají.
Chápete?
Co tu děláte? Taková drzost!
- Almo, počkej. - Ne. Zavolám policii.
Vy dva… Nedala jsem vám výpověď?
Unesli jste Sergia. Víte, jak jsem se bála?
Skončilas?
Dobře.
Poslechneme si je. Je to důležité.
- Poslyšte, paní… - Máte minutu.
- Já tě nechápu. - Almo, pamatuješ si příjmení
Sergiových rodičů?
Ano… Vědí, že Sergio není náš synovec.
Že mu tak říkáme z lásky.
Juan.
Jmenuje se Juan.
To je jeho pravé jméno.
Viďte?
Kde jste to vzali?
Řekl nám to jeden pár, manželé.
Je důležité, abyste je vyslechli.
Počkáte na nás v kuchyni, prosím? Díky.
Můžou to být oni.
Jestli se zrovna teď
objeví žena, co tvrdí, že je Sergiova matka,
bude chtít peníze.
Ti sluhové v tom jedou taky. Není to jasné?
Já nevím…
Stejně se s nimi chci setkat.
Proč?
Dlužíme to Sergiovi.
Nebo Juanovi.
Nemyslíš?
Podepsat tady a tady.
Já hned říkala, že tu nevydržíte.
Co jste udělali?
Strkali nos do cizích věcí.
To dělají pořád, nevšimla sis?
Podepište to.
Nic nepodepíšeme.
Tak ne?
Tak to odejdete s prázdnýma rukama.
No tak. Je to pro vaše dobro.
Nemůžeme, Roso.
Nemůžeme si to dovolit kvůli dceři.
Na to jste měli myslet dřív. Proč jste odváželi toho kluka?
- Je to miláček paní! - To není pravda, Roso.
Není to pravda. Víš dobře, že je ten kluk v jednom kuse sám.
Viď, Manuelo?
Možná je sám, ale má jídlo, střechu nad hlavou a budoucnost!
Mluvíte jako z jiné planety!
Ano, z takové, kde se lidé milují a respektují.
Promluvte si s Danielou. Určitě vám pomůže.
Pomoct jim může leda sám prezident…
Paní je neoblomná.
A taky pěkně vytočená.
Tak to podepište, než přijde.
Hugo!
Mluvil jsem se ženou… Bylo to nedorozumění. Zůstanete tu.
Mockrát děkujeme.
Přiveďte ty lidi zítra ráno. Dnes mám moc práce.
Vezmi si auto.
Jistě, pane.
Miláčku, jdu se převléct.
Dobře.
To je skvělé!
Vy dva máte sakramentskou kliku.
Běž zkontrolovat Sergia. Nechtěl ani snídani.
Jistě, Roso.
Bože, tenhle dům je divný…
Prosím?
Před čtyřmi měsíci by tu ti dva nevydrželi ani dva dny.
A podívej se teď.
Pán se hodně změnil.
Tak šup, zpátky do práce.
Vynes odpadky!
- A nezapomeň recyklovat sklo. - Ano.
Ahoj!
Saro!
Ahoj!
Jak se máš? Máš se fajn?
- Ano, hlídá mě Iván. - Ano?
To vidím.
Ale… Trochu mě bolí bříško.
Jak to? Z čeho?
Přišla ses rozloučit? Teta říkala, že odcházíš.
- Ne. Nakonec tu s tebou zůstanu. - Super!
Co povídáš?
Oni vás nevyhodili?
Paráda!
Tak mu udělej něco k snídani.
Díky bohu, holka. Dělat chůvu mi fakt nejde.
Teda, někdy docela jo…
holkám nad šestnáct.
Jasně.
- Tak co? Oblékneme se? - Ano!
- Do parku? - Jo!
No tak šup, honem!
Přidej!
Dáme ti oblečení. Raz, dva!
Mami, půjdeš se mnou.
Něco si najdeme. Teď si hlavě sbal věci
a musíme co nejdřív pryč.
Dobře?
Synku, podívej se na mě.
- Jsem slepá… - Mami.
A moc stará.
Pro mě je tahle chvíle s tebou ta nejšťastnější v životě.
- Mami, prosím. - Víc nechci.
Běž sám, než tě najdou.
A na mě zapomeň.
Mami, poslouchej.
Na povídání není čas.
Sbal všechno, co potřebuješ, a pojď, prosím.
Jistě.
Musíme cestovat nalehko. Vezmi si jen to nejnutnější.
Jsi v pořádku?
Mami!
ZNÁTE JE?
Za 15 minut začíná zákaz vycházení v zájmu vašeho bezpečí.
Žádáme občany, aby se spořádaně vrátili do svých domovů.
Co to sakra děláš?
Nech tu svoje věci.
No tak.
- Dělej. - Dobře.
No tak.
Tohle nemusím, ne?
Ještě něco?
Jdeme na nějaké pohodlnější místo.
Počkej! Chci svoji advokátku.
Koho, advokátku?
Jo. V čem je problém?
Ty a advokátku? Nemáš ani na jídlo.
Pohyb!
Ale já nechci, do háje!
- Něco nového? - Ne, pane.
- Jsme tu. - Ano.
- Díky. - Nemáš zač.
Ahoj.
Jak se cítíte?
- Nervózní. - Ano?
- Pojďte, ministr čeká. - Díky.
Račte dál.
Posaďte se. Páni domu hned přijdou.
Už jsme tady.
Moc mě to mrzí.
Díky, že jste přišli. Nepříjemná situace.
Luis. Těší mě.
Manuel.
Posaďme se. Musíme toho hodně probrat.
Roso, můžeš odejít.
Vy ne. Zůstaňte tu, prosím.
No…
musím říct, že jsem z celé věci zděšená.
Naprosto vás chápu.
Jistě chápete, že je pro mě Sergio jako třetí dítě.
Sara a Hugo nám všechno řekli.
No, my ne…
V nemocnici nám řekli, že zemřel.
- Že chytil ten virus a… - Manueli, zlato,
to oni vědí.
Luisi, podáš mi ty papíry?
Ano… Tyhle dokumenty jsme podepsali na jeho opatrovnictví.
Promiňte. Tady, podívejte se.
Sergiova nemoc.
Tady se píše…
Tady.
Že byl Sergio vážně nemocný
a my jsme si ho vzali, protože ho rodiče opustili.
A, promiňte, tady…
jste podepsali, že se ho vzdáváte.
Ne, to není pravda.
My jsme nic nepodepsali.
Nikdy v životě bychom syna neopustili.
- Nikdy, vážně! - Nemusíte se cítit provinile.
Dítě s tak mizivými vyhlídkami…
Ne, tak to nebylo!
Byl to můj syn. Neopustila bych ho.
Věděli jste o Sergiově stavu?
Sergiova nemoc vyžaduje velmi složitou léčbu.
Pravidelně dostává transfúze.
Když jsme ho adoptovali, dávali mu pár let života.
A my jsme ho tak přijali.
Pro koho děláš, do hajzlu?
Pro nikoho.
Vlastně hledám práci. Kdybyste třeba o něčem věděli…
byl bych vděčný.
Promluvil?
Ještě ne.
Ještě ho zahříváme.
- Ale dejte mi půl hodiny a… - Odvaž ho a přiveď ke mně.
Prosím?
Slyšels mě.
Odvaž ho a přiveď ho ksakru do mojí kanceláře!
Můj chlapeček zemře?
Teď máme naději.
S léčbou, kterou mu poskytujeme, má naději na dlouhý život, viď?
My se o něj postaráme. Já jsem holič a žena je švadlena.
Dáme mu všechno, jen nám řekněte, co máme udělat.
Je to experimentální léčba, ale možná bychom jim mohli pomáhat…
To nestačí.
Ten chlapec potřebuje stálou lékařskou péči, to přece víš.
Mohli by si někoho najmout.
Zlato, prosím tě, to není tak jednoduché. Promiňte.
Můj manžel toho o Sergiově nemoci moc neví.
Luis doma nebývá moc často, kvůli své pozici ve vládě.
Celé ty roky se o Sergia starám já.
Ano, to je pravda.
Nikdo jiný než moje žena nerozumí lépe tomu,
co léčba vašeho syna obnáší.
No, víte, já to ale nechápu. Narodil se úplně zdravý.
Tohle nám nikdo neřekl.
Očividně jsme tady obětmi všichni.
Ale teď musíme myslet na tu největší oběť,
a tou je Sergio. Chápete?
Jak to myslíte?
Musíte se rozhodnout.
Sergio je velmi křehký, citlivý na změny.
Oznámit mu teď, že jeho rodiče jsou naživu…
v jeho stavu…
Víte, já to nechápu.
- Co od nás chcete? - Rozmyslete si to.
Myslete na zájmy svého syna.
Ať se rozhodnete jakkoli, myslete na něj, ne na sebe.
Necháme je o samotě.
- Jistě. - Ať si to rozmyslí.
Samozřejmě.
Kávu, prosím. Ne, lipový čaj je lepší. Zklidní napětí.
Jak jim to můžou udělat, Hugo? To snad není možné.
No tak. Nebuď taková. Máš pravdu.
Ale když… Já nevím… Víš, že je ten kluk nemocný.
- Nebo ne? Říkalas to. - Já nevím.
Já nevím, Hugo, mně tak nemocný nepřipadá.
Jsou to doktoři, Manueli. Co o té nemoci víme?
Když se mu u nás něco stane…
Pro dítě je vždycky nejlepší být s rodiči.
Ne, Marío, přece ho tu nemůžeme nechat.
Nemůžu o něj zase přijít.
Navíc o tom rozhodnou jeho rodiče.
Myslíš, že za ním teď nechci běžet
a říct mu, že jsme jeho rodiče?
Že jsme na něj každý den mysleli,
celé ty roky?
Nevěřím Almě ani slovo.
Manipuluje s nimi, aby tu Sergia nechali.
Jo.
Vidím ho, jak běhá po zahradě,
směje se, plave v bazénu.
Jen říkám, že Alma má dost peněz na to,
aby udržela Sergia naživu.
- Co mu můžeme dát my? - No…
Takže v jádru jde jenom o peníze, ne?
To mi chceš říct?
My mu můžeme dát lásku.
Hele,
já bych se vzdal všeho, abych Saře zachránil život.
Chápeš to?
Dělej.
Běž.
Kde jsi vzal ty plakáty?
Nikde. Udělal jsem je já.
A proč je vylepuješ?
Jsou to zmizelé děti.
To už vím.
Ptal jsem se tě, proč je vylepuješ.
Jen jsem chtěl najít jejich rodiče.
- Mluvit s někým snad ještě není zločin? - Ne.
A co jim chceš říct?
Víš něco, co oni nevědí?
Možná.
Co víš?
Podívej,
jestli se vrátíš tam do té místnosti, po svých už neodejdeš.
Takže mi radši odpověz.
Co víš?
Že ty děti jsou možná naživu.
Dobrý den. Jsem Daniela Covarrubias. Jsem jeho advokátka.
A dcera ministra.
Čelí můj klient nějakým obviněním?
Ne, zatím ne.
Budete-li s ním chtít mluvit, tady je moje číslo.
Půjdeme pak do parku?
Nevím, jestli budeme moct.
- Můžeme s ním být sami? - Promiňte, dnes ne.
Bylo by to divné. Nechceme ho rozrušit.
Sergio, pamatuješ si na ně?
Co se děje, teto?
Nic, zlato. Ti lidé tě chtěli pozdravit, ale už odcházejí.
Hezky jsme si spolu hráli, viď?
Ano.
Budeme si hrát zase?
Můžeme, teto?
To bychom rádi, ale dnes to nejde, broučku.
Znali jsme tvoji maminku, víš?
A tvého tátu.
Měli tě moc rádi. Nade všechno na světě.
Dali nám pro tebe tohle.
Děkuju.
Jaká byla máma?
No…
jsi jí hodně podobný.
Byla hodná a moc chytrá.
Chtěla pro tebe to nejlepší…
Tak, díky za všechno.
Dnes bude Sergio s tetou.
Pustíme si televizi?
Sbohem.
Ukaž mi to.
Je mi to líto.
Moc mě to mrzí.
Byli jste moc stateční.
No, víte, kde mě najít.
Jsem vám k dispozici, kdybyste něco potřebovali.
Nemohla jsem mu říct, co jsem chtěla.
Ministr říkal, že zas můžeme přijet.
- Můžeme, ne? - Samozřejmě.
Pak můžete být s Juanem sami.
O samotě nás asi nenechají.
Jistě že nechají.
Jistě. Nebojte se.
- Tohle je teprve začátek. - Ano.
Je mi moc líto,
že to dnes skončilo takhle.
Kdyby něco, jsme tu pro vás, ano?
Dobře…
Bojovala bych za syna do posledního dechu.
Ale tuhle bitvu vyhrát nemůžu.
Aspoň mám pocit, že jsem mu pomohla zachránit život.
Jistě.
Udělalas dobře.
Tohle mi nedělej, Luisi.
Uvědomili si, co je pro jejich syna nejlepší.
Tohle rozhodnutí můžou učinit jen jeho rodiče.
Luisi, miláčku.
Už na to nemysli. Nedělá ti to dobře.
Slib mi, že už na to nebudeš myslet.
Slib mi to.
Luisi, miláčku.
Ano?
Haló?
Ahoj Begoño.
- Jak se daří? - Na to jsem se zrovna chtěla zeptat tebe.
Co se u vás dělo? Slyšela jsem hluk.
Holka, taková hloupost, tomu bys nevěřila.
Ministr nám řekl, aby ten kluk přespal u nás,
ale zapomněl to říct své ženě.
- No nepovídej. - Ano.
Ta se musela chudák vyděsit.
Tak už to chodí, když si vezmeš ministra.
Tráví víc času v práci než doma.
Co bys ráda?
No, až zítra.
- Zítra si přijdu pro fazole. - Tak ahoj zítra.
Co to je?
Co?
Emilie, ten zvuk, co to je?
Už začínám hluchnout.
Vnučka si tu zapomněla hrací skříňku.
- Co je? - Zrovna jsem si vzpomněla.
Tvoje dcera Julia už je pryč celé dny.
Pořád se ti neozvala?
Ne, vůbec.
Ani vzkaz? Dopis? Telefonát? Nic?
Říkám, že ne.
Co? Ty mi nevěříš?
Nikomu nevěřit je moje práce. To přece víš.
Schovej mi na zítra cizrnu.
Měj se, Begoño.
Ano?
Haló?
Kdo je to?
Volám kvůli těm plakátům.
Poznáváte některé z dětí?
Jeden z nich byl můj syn.
To je mi uvítání.
Jak to šlo?
Snad dobře.
Prozatím mé podmínky přijali.
Jak říkáš, prozatím.
A tvůj manžel?
Nemůžu se na něj spolehnout.
Bolí to, ale je to tak.
Almo, víš, že to takhle nemůže jít dál.
Chápeš?
- Myslíš s Luisem? - Nejen s ním.
To zařídíš ty.
Přece víš.
Ten druhý problém.
- Snažila ses, ale nesmíš mít přítěž. - Už ani slovo.
Dělej, co musíš.
Jak si přeješ.
Bolí to moc?
Hrozně.
Hrozně to bolí.
A víš, co bolí nejvíc?
- Co? - Moje hrdost.
Moje zasraná hrdost!
Co tě to napadlo?
Myslel sis, že ti zavolají? Jen tak?
Jo.
Vážně jsi tak naivní?
Počkej.
Kdyby ti zmizelo dítě, nechtěla bys vědět, že ještě žije?
Jasně že jo.
Ale musíš být chytřejší než oni.
Nemůžeš jít proti nim.
Co to je?
Co?
- To je od Emilie. - Co?
Zavolala nějaká matka!
Počkej!
Vím, že se asi bojíte. Já se taky bojím.
To je normální. Už to, že se tady scházíme,
je, jak víme, velké riziko.
Ale je tu něco silnějšího
a mocnějšího,
a to je odvaha,
nadšení a naděje,
že jednoho dne zase uvidíte své děti.
Navrhuji,
abychom hlasovali,
kdo z vás je pro.
Kdo do toho chce jít, zvedne ruku.
Ahoj Sergio,
ani nevíš, jak jsme byli rádi, že tě zase vidíme.
Poznali jsme tě už dávno, když jsi byl mnohem menší.
Těšíme se, až tě zase uvidíme.
A přivezeme ti překvapení.
Říkal jsi, že máš rád koláče.
Takže ti uděláme ten největší a nejlepší dort,
jaký jsi kdy měl.
Ty nás sotva znáš,
ale my jsme tě vždycky milovali.
Život je těžký.
Ale občas tě překvapí něčím krásným.
Tys byl největší štěstí, které nás kdy potkalo.
Proto se musíš snažit být co nejšťastnější.
Nikdy neztrať ten svůj krásný úsměv.
Víme, že tě doma mají rádi a starají se o tebe.
Hraj si, směj se na celé kolo a nauč se ve škole spoustu věcí,
abys mohl dělat, cokoli chceš, až budeš velký.
Být právník nebo doktor…
Budeme vždycky nablízku.
Sledovat, jak rosteš, plníš si sny
a stává se z tebe muž.
Nic se nestalo.
Ty se směješ?
Že se nic nestalo?
Kdyby ses někdy cítil sám nebo smutný, neměl si s kým hrát nebo s kým si povídat,
budeme na tebe vždycky čekat s otevřenou náručí.
Jsi pro nás výjimečný. Tak nezapomeň, že tě milujeme.
Vždycky budeme s tebou.
Posíláme velkou pusu. Brzy se uvidíme.
PRO SERGIA
SPOLU, PRO DOBRO SPOLEČNOSTI
V zájmu vlastní bezpečnosti vyčkejte na cestě do sektoru 1 na své pořadí
a na požádání předložte své doklady.
Fernando.
Naše dítě, Fernando.
- Ahoj. - Ahoj sestřičko.
- Jak se máš? - Ne tak dobře jako ty.
Kde jsou ostatní?
To je ta paní ze střediska.
Pojď. Povím ti to.
Ahoj, paní!
Zvýšili jsme dávku, jak jsi chtěla.
Ale většina zemřela.
Tak musíme přivézt víc dětí… Mnohem víc.
Ještě něco.
Povídej.
Dělal jsem nové rozbory sekvencí DNA, jak jsi chtěla.
Na podjednotkách ze vzorků od dětí z SLV.
- Dokončil jsem je. - A?
Mám výsledek.
Chci rozbor pro jistotu zopakovat. Má obrovské množství protilátek.
- Kolik? - Pět set procent.
- A kdo to je? - To je na tom divné.
To dítě nedorazilo do tábora.
Nedorazilo?
Vítejte.
Tak vy jste naši nováčci.
Tyhle zvláštní děti jsou naše poslední naděje.
Někteří jsou andělé. Moji andílci.
Kde je moje dcera? Co jsi s ní udělala?
Najdi ji.
Mám radost, že jsem vám mohla zachránit dceru.
Nedorazilo do tábora.
Ta holka!
- Jaká? - Marta! Ta holka!
Dcera těch lidí, co pracují u mě doma.
Sergiovy rodiče našli mrtvé.
To máte na svědomí vy?
Tohle není náhoda.
To není možné. Určitě je zabili.
- Kdy to bylo? - Včera.
Co když je náš syn naživu?
Nezačínej s tím zase. Tím už nechci znovu procházet, Alicio.
Na ničem jiném v tomhle životě nezáleží.
Udělám všechno, aby nám to vyšlo.
- Moc nás to mrzí, pane. - Neposlouchali mě.
A věřili vám!
Tohle nejsou vlajky téhle země.
Do prdele!
Zpátky.
Zhoršuje se to. Virus se dostal přes bariéru.
Je těhotná.
Jde o Manuelu.
Prohledejte celý dům! Najděte Manuelu!
- Pomůžeš jí? - Udělám pro ni to nejlepší.
A pro tebe.
Překlad titulků: Anna Perglerová