NETFLIX PRESENTERAR
De säger att de är Sergios föräldrar och att han togs från dem.
-Kommer min son att dö? -Vi är hoppfulla nu.
Pojken behöver konstant läkarvård.
Ni bestämmer.
-Vad kan vi ge honom? -Vi kan ge honom kärlek.
-Ministern sa att vi får komma tillbaka. -Ni får umgås ensamma.
Hej, syrran. Vi ökade dosen som du ville, men över hälften dog.
Den nya analysen. Antikroppsantalet är skyhögt.
-Hon kom aldrig till lägret. -Marta!
Jag känner de här barnen från läkarstället.
De tog dem därifrån.
De tog några av oss och satte oss på en buss.
Vi måste hitta familjerna.
-Var fick du affischerna? Vad vet du? -Barnen kanske lever.
-Känner du igen ett av barnen? -Ett av dem är min son.
Det faktum att vi samlats här är en stor risk i sig, som vi vet.
Men det finns något starkare:
Önskan och hoppet att en dag se våra barn igen.
Vårt barn, Fernando.
-Det blir värre och värre. -Vad kan hända?
-Madrid kan sättas i karantän. -Akta er! Hon är sjuk!
-Hon har viruset! -Halt!
Nästa hållplats: Zon B-1.
Vad äckligt!
-Mår ni bra? -Han kräktes på mig.
-Men vad...? -Akta.
-Stanna bussen! -Stanna.
-Vad är det? -Ett fyllo.
Han bråkade med en tjej och föll ihop.
Nej!
Vad fan gör du? Upp med dig.
Din fyllhund!
-Hjälp honom upp. -Mår du bra?
Ja, men jag är sen till jobbet.
Kom, skynda dig.
Stå stilla allihopa.
Han är död.
-Lystring. -Ja, varsågod.
Buss nummer 15.
-Vi har en medicinsk nödsituation. -Okej, uppfattat.
Aktiverar biokemiskt identifieringsprotokoll.
SKUGGZONEN
Halt! Alla backar! Håll händerna där jag kan se dem.
Ingen rör sig. Bussen är nu i karantän.
UTAN RÄDSLA
BYGG FRAMTIDEN
MINNS REGNET
SKRATTA ÅT DEM
MOT MUREN MINNET
RÄTTIGHETER MÅSTE VINNAS
Jag var på mötet igår.
-Jag heter Alicia. -Ja, jag känner igen ditt ansikte.
-Jag heter Emilia. -Jag ville komma fram, men kunde inte.
Det här är Mateo.
Min son.
Så fin han är.
För er hälsa.
Obligatoriska hälsokontroller äger rum nästa tisdag från 8.00 till 18.00.
Läkarbussen...
När såg du honom senast?
I maj för tre år sedan.
Han mådde inte bra, så vi tog honom till sjukhuset.
Han blev bättre där. Han blev frisk.
Fernando och jag var så glada.
Och så en dag... klockan sex på morgonen kom en sköterska och sa att han hade dött.
Men han är inte död. Jag såg honom.
Han levde.
Några dagar senare.
Alla sa att jag måste komma ut och gå vidare med livet.
Så jag började jobba igen. Mest för att jag var rädd att få sparken.
Jag var städerska i regeringsbyggnader. Jag var på registreringen den dagen.
Jag höll på med mitt när jag hörde någon komma.
Jag såg en pojke.
Mateo?
Mateo!
Han hade ryggen mot mig. Jag såg inte ansiktet, men håret…
Jag kände det i maggropen.
Jag svär.
Mitt hjärta slutade slå. Inte bara i en sekund eller två.
En jättelång stund.
Det var min son. Jag skrek "Mateo!"
Jag sparkade nästan in dörren. Jag svär, jag sparkade nästan in den.
Jag skrek hans namn, men han svarade inte.
Plötsligt kom två poliser och drog mig därifrån.
Nej!
Jag försökte förklara.
Jag försökte berätta för polisen.
För mina vänner.
För min man.
Ingen trodde mig.
Vad i helvete?
-God morgon. -Du är ett jäkla jobb, Iván.
Det är inte jag, Manuela. Det är mina gener.
Min familj har nått toppen. Jag kan bara falla.
Jaså? Säger du det? I mitt fall är det tvärtom.
Lägre kan jag inte komma.
Jag hoppas på en ljus framtid. Till skillnad från din, tydligen.
Är jag full, eller försöker du berätta något?
Du är full.
Manuela!
-Du är så snygg med håret utsläppt. -Låt mig vara, Iván. Jag menar det.
Förlåt, jag visste inte att du var här. Här är nya handdukar.
Det är ingen fara. Du stör inte.
-Mår du bra? -Ja.
Ett fyllo spydde på mig på bussen.
-Stackare. -Sen däckade han.
Polisen kom och allt.
-Det är därför jag var sen. -Jaha.
Mår du bra?
-Mår du illa? -Nej.
Kom och sätt dig. Kom och sätt dig här.
Mår du illa av det du såg?
-Jag vet inte. -Det var så dags. Hur gick det?
-Vad? -Du sa att du skulle till registreringen.
-Ja. det gick bra. -Så bra.
Sitt inte bara där. Huset sköter inte sig själv. Ta de här, Sara.
Ta dem till återvinningen. Lägg dem bland glaset.
Ska bli, Rosa.
Vi ses.
Alicia.
-Jösses vad du skrämde mig, Fernando. -Var har du varit?
Ingenstans. Jag har promenerat. Du då?
-Följer du efter mig? -Hoppa in. Jag kör dig hem.
Nej.
Förlåt, men jag åker inte med.
Alicia, gör inte det här igen.
Jag klarar inte det en gång till.
Tänk om vår son lever. Snälla, Fernando...
Vi fick aldrig se liket, Fernando. Vi såg det aldrig.
Om det finns minsta chans, måste jag fortsätta försöka.
Snälla.
Förlåt.
Helvete!
God morgon.
-Ligger ni bakom det här? -Vad är problemet?
-Vi letar efter föräldrarna. -Varför? Ni vet väl att barnen är döda?
-Det sägs så. -Håll tyst!
De här föräldrarna har gått vidare. Det sista de behöver är falskt hopp.
Jag säger det inte igen. Jag vill att ni lämnar dem ifred. Hör ni?
-Hör ni mig? -Klart och tydligt.
Vad hette han?
-Va? -Er son. Vad hette han?
Din subba, jag ska fan döda dig...
Du vet inte vad min fru gick igenom. Hon förlorade allt.
Efter drogerna blev hon aldrig sig lik.
Nu mår hon mycket bättre, så jävlas inte.
Hon kanske lärde sig att vara tyst. Det är nåt annat.
Ett av barnen har kommit fram.
Han lever.
Emilia?
Min son är död.
Hör du det? Fortsätter du med den här skiten får du ruttna i buren.
Du!
Vi har setts en del det senaste.
Akta dig.
Vad hände?
Hans son...
...är ett av de försvunna barnen.
Helvete.
God morgon.
Hej.
-Jag kom inte för att träffa dig. -Okej.
-Vad synd. -Är allt bra? Med familjen?
-Alla mår bra, tack. -Vad roligt att höra.
Kommendant, vilken överraskning.
-Kan vi prata? -Visst. Vi går till arbetsrummet.
-Sara. -Ja?
-Kan vi få lite kaffe? -Absolut.
Något mycket allvarligt inträffade i morse.
Jag ville informera er personligen.
-Tack. -Fortsätt.
Vi vill inte skrämmas. Det är nog ett enskilt fall.
Kom till saken, kommendant.
Ett noravirusfall har bekräftats för en halvtimme sedan i sektor 1.
Det var en man på en arbetarbuss.
Vad hände?
Han kräktes och kollapsade. Han dog på fläcken.
-Har de redan gjort testerna? -Ja, det är inga tvivel.
-Det är en aggressiv stam... -Katastrof!
Hur kom han förbi kontrollen vid muren?
-Vems fel är det? -Vi utreder det.
Vi har isolerat alla som var på bussen.
Utom två som sprang iväg. En man och kanske en kvinna.
Vi har inga beskrivningar än.
Menar du att vi har minst två smittade i vår sektor?
Vi ska hitta dem. Jag lovar.
Vänta!
När kom du i morse?
Såg du de två som sprang åt det här hållet?
Svara är du snäll, Sara.
Ja, jag kom 7.30, som jag gör varje dag.
-Före frukost. -Resten av personalen, då?
Hugo kom med mig och…
Rosa och Manuela sover här.
-De bor här. -Det stämmer.
Tack, Sara. Du kan gå.
Vi måste införa riktlinjer.
Manuela.
Ja?
Mannen på bussen… Det var noravirus.
-Vad? -Jag hörde det från kommendanten.
Nej, det är inte möjligt. Inte möjligt.
Det är ingen fara.
-Inget ska hända dig. -Han dog mitt framför mig, Sara.
Han är död!
Om du var infekterad skulle du ha röda utslag.
Du har ingenting. Det är okej. Får jag se din arm?
-Det är inte lätt att få smittan. -Han kräktes på mig.
-Jag måste berätta. -Du berättar ingenting. Hör du det?
-Tänk om jag är smittad? -Viruset sprids bara via kroppsvätskor.
Ta det lugnt nu.
Får jag se?
Känner du igen den här pojken? Titta noga.
Han liknar en av dem.
Men...
Han var smalare.
Och hade kortare hår.
-Hette han Mateo? -Nej. Han hette Pedro.
De är väldigt lika...på ögonen.
De såg så...allvarliga ut.
Ja, det ser ut som han.
-Det kan vara samma pojke, fast äldre. -Men han hette inte Mateo.
De kan ju ha ändrat hans man.
Jag öppnar.
-Emilia. -Ja?
-Har du hört? -Vad?
De två som var hos dig häromdagen.
-Ja. -Det där paret.
-Ja. Vad? -De har blivit mördade.
-Vad säger du, Begoña? -Ja.
Igår hittades de döda på gatan.
-Vad hände? -Det undrar jag också, Emilia. Vad hände?
Vad har du för folk i ditt hem?
De var fina människor, Begoña.
-Jag vet inte... -Fina människor får inte problem.
Du behöver skaffa bättre vänner. Jag kan inte blunda för allt det här.
Álex.
Jag går och ringer. - Jag kommer strax, Marta.
Okej, Emilia. Tack.
Låt det vara sista gången du tar ett personligt samtal här.
Får jag veta vart du ska?
-Nabel. -Navel!
-Navel. -Nej!
Vad då nej?
-Du ska inte rätta mig! -Sara.
-Vad är det? -Sara, kan du komma lite?
Ja, jag kommer. Sätt på den här.
Hej, Hugo.
-Hej, Sergio. -Så där. Bra.
Jag kommer strax.
-Vad är det? -Sergios föräldrar hittades döda.
-Va? -Igår.
Jag kan inte tro det!
Stackars liten.
-Jag hoppas han inte får veta det. -Det är ingen slump, Hugo.
-Jag vet. -De blev säkert mördade.
Jag vet.
-Ska jag ta på mig koftan? -Ja, gör det.
Jag kan inte knäppa den.
Jag hjälper dig, det är ingen fara.
Begravningen är i eftermiddag. Jag vill gå och tala med hans farfar.
-Jag följer med. -Nej, stanna.
Det är bäst om du är med honom.
Var det vårt fel?
Tror du att de dödade dem... för att de inte skulle ta sin son.
Jag vet inte.
-Var försiktig, Hugo. -Ja.
-Hör du? -Sara!
Jag kommer, vännen.
Men, gjorde du det själv?
Kom här.
Vilken mästare du är. Bra gjort.
Ge mig en kram.
-Låt oss träffa honom. -Sätt dig, snälla.
-Lugn. -Låt oss träffa honom.
Vi säger inget. Det var sex år sedan han försvann.
De sa att han var död.
Det kan gå illa för er. Ni måste lita på mig.
Oroa er inte. Det här är bara början.
Hurdan var min mor?
-Ni måste lita på mig. -Hugo.
-Ni måste lita på mig. -Hugo!
Ja, ursäkta.
Du måste skaffa några saker. Kom till köket så får du en lista.
Förlåt, Rosa. Jag måste vara ledig idag.
Tar du ledigt? Då kan vi ju dra av det från din semester.
Nej, just det, du har ju ingen semester.
Det du har är ett jobb som alla vill ha.
Säg upp dig eller häng dig, men ledigt får du inte. Kom nu.
-Jag menar det, Rosa. Jag åker nu. -Som du vill. Jag är inte din mamma.
Señor.
Jag måste tala med er.
Ensam.
Jag är så less på dem Jag klarar inte mer.
Vill du ha mer kaffe?
Du vet vad jag vill ha.
Tänk inte ens tanken.
-När hände det? -Igår.
-Var? -På gatan, señor.
Jag körde dem hem.
Vi pratade hela vägen. De var...
De var så lyckliga.
-Äntligen hade de fått återse sin son. -Har de gripit någon?
Nej, señor. Självklart inte.
Jag vill ta ledigt i eftermiddag. Jag vill gå på begravningen.
Ja, självklart får du det.
Tack, señor.
Hugo.
Jag följer med.
Det är nog ingen bra idé, señor. Det är i sektor 2...
Jag följer med, sa jag.
Hämta bilen och vänta på mig.
Jag måste tyvärr gå.
Vart?
Vart ska du?
Vad gäller det som hände i morse, kan du fatta besluten.
Ring om du får problem.
Tack, kommendant. Håll mig uppdaterad.
Han är så konstig… Han säger inte längre vad han tänker.
Han undviker mig.
Han är förändrad.
Det känns som om han inte älskar mig som förr.
-Älskar du honom? -Nej.
Eller ja. Vad vet jag?
Många saker håller oss samman.
Men det är många saker som driver oss isär också.
Jag behöver inte prata med dig om det här. Inte här och nu. Det är bara...mycket nu.
-Ingen fara. -Jag kräver nya kontroller vid muren.
Jag behöver vävnadsprover. Har du kroppen?
Ja, vi har honom.
Kan du skjutsa mig till kontoret?
-Vi kan prata i bilen. -Nej, Alma...
-Jag måste be om en sak. -Vad?
Gå inte ut idag.
Sköt det nödvändiga på telefon.
Bara idag. Tills de hittar de smittade.
Se inte på mig så.
Jag bryr mig om dig.
Alma, lyssna på mig.
Jag älskar att du bryr dig om mig… Du vet inte hur mycket jag gillar det.
För er säkerhet.
Alla måste vänta på sin tur för inträde i sektor 1.
Dokument ska kunna uppvisas på begäran.
Vänta.
Det är ingen fara. Emilia har skickat oss.
Hon vill träffa alla i eftermiddag. Samma plats.
Tack så mycket.
-Det ni gör är väldigt viktigt. Tack. -Nån var ju tvungen att göra det.
Vad snygga ni är.
-Ni passar bra ihop. -Tycker du?
Tack. Hejdå.
Ska vi gå?
Kom.
KÄNNER DU IGEN DEM?
Vet du att jag hatade Madrid när vi kom hit?
Jag tyckte det var världens sämsta beslut.
-Jag ville bara tillbaka till Asturien. -Inte längre?
-Aldrig. Jag är glad att jag kom hit. -Varför då?
Tja...
Vi gör ju något viktigt.
För er säkerhet. Ha alltid passerkort
och legitimation synliga och redo att visa för polisen.
Vad gör du?
Rör dig inte.
-Jag är levande igen. -Jag känner inte för att prata.
-Var inte arg, Manuela. -Jag är inte arg, jag jobbar.
Du är visst arg.
Det var min väns födelsedag.
-Skulle jag inte ha gått? -Iván.
Du är gammal nog att göra vad du vill med ditt liv.
Du är svartsjuk.
Kom igen, Manuela.
-Nästa gång får du följa med. Vill du det? -Hör du...
-Vad är det med henne? -Jag lägger mig inte i andras liv.
Iván.
-Låt henne vara. -Jag vill bara veta vad det är.
Hon är livrädd.
För vad?
Hon är gravid, Iván.
Va?
Hon har inte berättat det, men i min ålder ser man sådant.
Vad trodde du skulle hända? Du är inget barn, och livet är ingen lek.
Du kan inte rymma från allt.
Mig lurar du inte.
Jag har känt dig sen du var liten.
-Förlåt. -Inga problem.
Jag visste inte att du gillar fotboll. I din ålder var jag bäst i min klass.
Är det sant?
-Du kan lära mig att skjuta. -Skjuta, dribbla, göra mål...
-Vad sägs? -Hjälp!
Hjälp!
Luis! Alma!
Ni måste hjälpa oss!
-Vad vill ni? -Släpp in oss.
-Backa. -Alma, snälla släpp in oss.
-Vad har hänt, Isabel? -De är efter oss.
Vår trädgårdsmästare var på bussen. De vill föra bort oss.
Backa, backa. De kan vara smittade.
Lugna dig, Isabel. Det är bara säkerhetsprotokollet.
Det är bara ett par dagar på observation. Jag ska överse det hela. Ta det lugnt.
-Laura! -Nej, Sergio. Nej!
Gå inte nära dem. De kan vara sjuka. Kom.
-Alma! -Kom hit.
Sergio. Kom hit.
Alma, du är också mamma. Ta min dotter åtminstone.
-Snälla, jag ber dig. Vi är ju vänner. -Det vet du att jag inte kan.
-Snälla, Alma. -Jag vill att Laura kommer.
-Halt! Polisen! -Kom.
-Rör er inte. -Halt.
-Kom. -Rör er inte!
-Iván, du också. Kom. -Halt!
-Vi måste prata. -Halt! In i bussen.
-Händerna på ryggen. -Snälla.
-Snälla, gör oss inte illa. -Kom igen.
-Gör oss inte illa! -Kom igen!
-Vart tar ni oss?
Hoppa in.
Manuela.
Manuela!
Manuela, stanna!
Vart tar de dem?
-Vad gör de med dem? -Lugna dig.
-Håll dig lugn. -Låt mig vara, Sara! Kom inte nära.
Manuela, öppna dörren.
-De hör oss. Öppna dörren, snälla. -Försvinn!
Kommendant.
Vad har hänt?
Jag vet inte om ni hört, men igår eftermiddag sköts ett par på gatan.
Ja, det har jag hört.
Ska vi inte utreda det?
Navarro, det här landet har större problem än ett litet rån i sektor 2. Eller hur?
Det var kanske inget rån.
Ursäkta?
Deras familjeuppgifter är hemligstämplade. Verkar inte det konstigt?
Med all respekt, kommendant. Jag tror att motivet var något annat.
De hade ingenting. Det fanns inget att stjäla.
Navarro, ni vet att jag uppskattar er professionalism.
Ja.
Men ert jobb är inte att utreda saker på egen hand.
Det är inte ens att tänka på egen hand. Det är att göra som jag säger.
Bli inte förvirrad igen.
Det ska jag inte.
-Låt mig vara, Sara. -Nej.
Öppna nu. Du kan inte sitta där hela dagen, Manuela.
Är Manuela där?
-Manuela, öppna dörren. Öppna! -Snälla, de hör...
Låt dem höra mig.
Snälla Manuela, öppna.
Jag vet att du är gravid.
Jag vill prata med dig.
-Kom inte nära. -Lugn.
Stanna där.
Inte ett steg till. Säg vad du vill därifrån.
Okej, jag stannar här. Låt mig säga en sak.
Jag vet att det är ditt beslut.
Bara du vet vad du vill göra. Jag förstår att du vill undvika mig.
Det vill jag ofta göra själv också.
Men innan du fattar beslutet...
...vill jag säga några saker som jag inte har sagt för att...
För att jag var för sömnig eller full.
Eller livrädd för att skämma ut mig.
Jag ville säga...
Du är det enda viktiga i det här huset.
Jag har inte varit iväg mycket, men jag misstänker...
...att det gäller hela livet.
Jag kan inte tro vilken tur vi har som möttes.
Eller, tur för mig. En jävla otur för dig.
-Nej, Iván. -Jo, jävla otur.
Men om du vill...
Om du...vill ha barnet... ska du veta att jag också vill det.
Jag ska göra vad jag kan för att göra det bra.
Jag vet inte hur än, men jag kommer att lösa det.
Om du litar på mig lite...
...kan vi gå vidare vad som än händer.
Vart skulle vi två ta vägen?
Jag var på bussen, Iván.
Bredvid den döde.
Det var jag.
De letar efter mig.
Nej...
Ta det lugnt. Allt ska bli bra.
Jag ska vara med dig.
Iván.
Vänta här. Jag fixar det här.
Vi har inte tid, Alejo.
Allt blir bara värre. Viruset är över muren.
Vad gör vi?
Dela upp barnen och bestäm vilken familj som får dem.
Flickan vi pratade om hette väl Marta?
Vi pratar senare.
Kom in, älskling.
Vad är det?
-Jag behöver hjälp. -Kom till mamma.
Du kan berätta allt för mig.
Berätta.
Det är Manuela, mamma.
Hon är gravid.
Och hon är sjuk.
Hon var på bussen.
Du måste hjälpa henne, mamma. Prova vaccinet, även om det inte funkar.
Vi måste försöka, annars dör jag.
Det här är inte vad du ville. Allt jag gör går åt helvete.
Men jag älskar henne verkligen.
Att vara med henne kan bli det första bra jag gör i livet.
Sara!
Mamma, är du arg?
På dig?
Jag kan aldrig bli arg på dig, vännen.
Var är hon?
I badrummet där nere.
Stanna här.
-Vänta här tills jag kommer tillbaka. -Du hjälper väl henne?
Jag vill hennes bästa.
Och ditt.
Nej, mamma.
Mamma, vänta!
Snälla, vänta.
-Snälla mamma, ring inte. De dödar henne. -Det räcker!
Mamma!
Snälla mamma.
Rai.
-Señora? -Öppna den här dörren.
Var är hon?
Vart tog hon vägen?
Hitta henne! Hitta Manuela nu!
Vet du var bilnycklarna är?
Rosa, var är du? Har du hittat henne?
Nej, señora.
Här är ingen.
Jag hörde något på övervåningen. Jag ser efter.
Kom, skynda dig.
Fort.
-Ta hand om henne. -Sara, jag...
-Det går bra. Skynda! -Tack.
Lycka till!
Vi beklagar verkligen, señor.
Vi finns här om ni behöver något.
Jag sa till min son och hans fru... att de inte skulle prata med er.
Med folk som er kan man inte göra rätt.
De lyssnade inte.
De litade på er.
Se på dem nu.
Se hur det gick för dem.
Jag ska göra allt som står i min makt för att gottgöra det här.
Det är för sent.
Kan vi skjutsa er nånstans?
Nej. Det behövs inte.
Jag insisterar. Snälla.
Jag sätter mig aldrig i den där bilen. Det där är inte det här landets flaggor.
De hade ingenting.
Nu har de ingen.
Nej, det är inte sant.
Han har sin sonson.
Följ med mig, Luis.
Kom.
Det här är mitt barnbarn, Marta. Hon är tio år.
Hon vill berätta en sak.
Tack för att du kom, Alicia.
Det var inte lätt att komma. Nåja.
Ni är väldigt modiga.
Alicia har, som alla här, fått höra att hennes son var död.
Jag bad henne ge mig en bild av Mateo, hennes son.
Jag visade den för Marta.
Jag känner en pojke som liknar honom på bilden.
Han har samma allvarliga blick.
På det där stället... var vi alla lite rädda.
...släpper in oss
Med vår ära...
Vi var ensamma och det var ett väldigt stort hus.
Det fanns många vakter.
De hade pistoler.
Men det hände bra saker där också. Vi fick yoghurt till mellanmål.
Vi fick nya vänner.
Min bästa vän hette Felipe. Han var så rolig. Hans öron stod ut lite.
Felipe…
Men...
Jag vet inte om Felipe mår bra. Ibland gjorde sprutorna oss sjuka.
-Vilka sprutor? Vad gjorde de med er? -Tänk om de skadade barnen.
Vi vet inte det. Låt henne berätta färdigt.
Min pappa hittade mig.
Pappa. Förlåt att jag inte berättade det här förut.
Han lovade att komma och hämta mig.
Men...den natten tog de oss därifrån.
Inte alla, men några av oss. På en buss.
Pojken som ser ut som Mateo var där.
Och min kompis Ana. Hon var lång, och sa att hennes pappa kallade henne "grodan".
Det är Ana!
Men jag vet inte var de är nu.
-Vi måste hitta dem. -Vi måste leta.
-Minns du... -Såg du vår flicka?
Vi ska hitta dem.
Vi måste organisera oss. Vi ska hitta dem. Vi måste ha hopp.
Vänta.
Jag har med mig en person som jag tror kan hjälpa oss.
Vad gör han här? Han dödar mig.
Ta det lugnt. Jag säger att jag tvingade dig.
Jag menar det. Du är en bra advokat som hjälper oss.
Jag...
Jag är hälsominister i regeringen.
Det här ämnet ligger mig varmt om hjärtat, för...ett av dessa barn bor hos oss.
Tills alldeles nyligen...
...trodde jag inte att han hade några föräldrar.
Jag är hemskt ledsen.
Min dotter Daniela är här.
Hej, gumman.
Hon är säkert lika rädd som jag.
Jag vill tacka dig.
Du är alltid på precis rätt plats.
Jag lovar att stå på er sida.
Ni kan räkna med mig. Jag vet inte exakt hur än.
Jag vet inte hur vi ska hitta era barn och skipa rättvisa.
Hur vi ska stoppa denna barbari.
Men jag lovar att vi ska det.
Jag vet...
...att inget är värre än att mista ett barn.
-Vet du var din son är? -Det är farligt för dig och alla oss.
-Jag ska testa Sergio och reda ut det här. -Gör som du vill.
-Jag såg min son död på sjukhuset. -Kan du säga att det inte är din son?
-Jag är sjuk. Jag kan smitta dig. -Vi kan inte bli sjuka.
-Ska du inte berätta? -Inget hände.
Du kommer att bli kär igen.
Jag behöver 20 av era mest effektiva och lojala män.
-Jag behöver dem nu. Uppfattat? -Uppfattat, señor.
Ska vi dricka oss fulla en dag och se vad som händer?
Vi ska hitta din son. Jag lovar dig.
-Vad är det? -Han är smittad.
Kom här.
-Dör min son så dör jag. -Var fan är hon?
Du är den enda pappan som kan hjälpa mig hitta dem.
Undertexter: Sara Palmer