Ролята на Филип ще се играе от Реза Дяко.
Равине?
Ще ги оставя тук. - Благодаря. Моля, ела.
Постой при Мен.
Моля те.
Как се чувстваш?
Не знам как да отговоря.
Очаквах да съм по-зле.
И Симон се тревожи. Наглежда ме през пет минути.
Както и ти наглеждаш Мен?
Ти познаваше Йоан най-отдавна.
Но пък Ти си...
Какво?
Знаеш, Ти си...
Тогава защо ме наглеждаш?
Добре.
Ами Ти си просто...
За мен... Ти си тайна.
Знам.
Доста е баят.
Доста?
Сякаш е от дните на Елисей.
Редно ли е да се смеем?
Защо не?
Понякога се смеем най-силно,
когато е имало погребение.
Сърцето ни е така нежно, емоциите избликват на повърхността.
Смях и сълзи... По-близки от всякога.
Спомням си, като деца с Йоан сме били доста пъти на "шива"
и той не успяваше да остане тъжен цели седем дни.
Нито веднъж.
Виновно ми е.
А трябваше да съм смазан. - Не.
Не, Андрей. Няма "трябва" в скръбта.
Всеки скърби посвоему.
Ти вече преживя немалко болка, когато го арестуваха.
Ако се разпаднеш от скръб, няма да почете паметта му
повече от липсата на чувства.
Значи...
Казваш, че съм тайна?
Ами... Не. Тоест, Ти си... Ти...
Какво казваше Йоан за мен?
Йоан?
Че си Месията.
Какво правиш? - Хрумна ми нещо.
Къде обичайно спазваме "шива"? - В дома на починалия?
А къде живееше Йоан?
На открито.
Събери другите.
"Думите на Кохелет, син на Давид.
Суета на суетите, казва проповедникът, всичко е суета.
Видях всичко, което се върши под слънцето, и ето,
всичко е суета
и гонене на вятър.
Време за търсене
и време за губене.
Време за пазене
и време за хвърляне.
Време за късане
и време за шиене.
Време за мълчание
и време за говорене.
Който обича среброто, няма да се насити,
нито онзи, който обича богатството."
Първо беше само през сухия сезон, но сега е постоянно.
Имаш ли някакви тревоги, които водят до това безсъние?
Не е мисъл, а общо усещане за страх.
Сякаш под леглото ми има змия или пред вратата се притаява лъв.
Натан,
тревогите на нашите предци битуват в снагата ни.
Как така? - Египет...
Годините в пустинята.
Вавилонският плен.
Цялата болка и боязън
се предава в кръвта ни, в костите, в битието.
Но аз просто искам да спя.
Не мога да си сменя кръвта, нито произхода.
Така е, не можеш.
Но можеш да се молиш.
Идвай тук всеки ден да се молим заедно.
"Който живее под покрива на Всевишния,
обитава под сянката на Всемогъщия."
Благодаря за посещението.
Благодаря, равине.
За жалост, не съм чудодеец.
Чувам, че имало такъв.
Поздрави на Ила. - Добре.
Шалом. - Шалом.
Шалом.
Мислех да те питам... Как сте у дома?
Как сте след...
Просто беше заспала, Юсиф.
Само това мога да кажа.
Какъв ли щеше да е животът ти, ако бяха те разпределили в друг град?
Не си представям.
Вести от Йерусалим.
Повишили са равин Шмуил в Синедриона.
А равин Шамай ще говори днес пред събранието.
Значи и Никодим ще е там.
Пропусна няколко заседания,
а така и не изпратихме писмото ти.
Юсиф, дали вести за проповедта на хълма Хоразин са стигнали до Йерусалим?
Твърде вероятно е.
Но онази проповед бледнее в сравнение
с мълвата за събитията в Декапол.
Не е само мълва. Чети.
Оттук ли е по-добрата ми страна?
Както казахте...
Но така ли е?
Това е бюст. Образът ще се вижда от всеки ъгъл.
Не ти плащам за теории!
Квинте! Дали...
Казвай и да се свършва.
Не става така. Не и днес. Остави ни!
Чакай, чакай. Сега съм зает...
с това.
И обичайно бих изтъкнал, че те обезсмъртяват от погрешната страна.
Знаех си.
Но сега ми трябват последните сведения за Исус от Назарет.
Сведения, сведения...
Защо военните смятат, че винаги трябва да знаят всичко?
Атик. - Квинте, кажи ми за Исус.
Добре, хубаво.
Просто...
Нищо ново. Говорихме с Исус.
И ти беше там. Разбрахме се.
А после какво? - Нищо.
Според юдеите има нещо.
Да, нали са юдеи. Знаеш какви са.
Май не ти е ясна ролята на един магистрат.
Всичко става под твоя нос. - Тогава осветли ме, моля.
Какво се случва? - Струва ми се...
че се готви нещо голямо.
Може би война.
Няма да върша твоята работа -
да вгорчавам живота на учениците на Исус.
Няма да им разпръсквам сбирките и да гоня поклонниците. Ясно ли е?
Нещо те е изплашило.
Познавам юдеите по-добре от теб.
Какво ти става?
Сега цезарят те търпи само защото носиш приходи.
И то добри. Поздравления, доминус
Но наистина трябва...
да сториш нещо!
Не влизай в историята като управник на град, където е избухнала революция.
Слава на цезар!
Слава.
Към долината ли ни води сега?
Вървим на север, към Йордан.
Аха, при водите на Мером.
Мером ли?
Където Исус Навин е сразил ханаанците.
Може би там ще станем свидетели на големи неща.
Вече видяхме немалко големи неща.
Сигурно отиваме към планината Ермон.
Откога не съм виждал сняг!
Исая: "Ако греховете ви са като мораво, ще станат бели като сняг".
Ето още едно.
Но каква е връзката на Ермон с Йоан?
Нали сме още в седемте дни на "шива"?
Смисълът на "шива" са не само мъртвите, а и живите.
А бихте ли ми обяснили защо отиваме натам?
Сигурно ще разберем, като пристигнем.
Щеше да е ценно да знаем поне ние, които мъкнем тежкия багаж.
Не изоставай, Йоане.
Добре ли си Го разбрал?
Каза, че ще говорим по пътя.
Но сега още скърбим за Кръстителя.
Само казвам какво ми каза. Даже се усмихна.
Добре.
Да говорим тогава. Да не изпуснем момента.
Давай смело. Може и да стане.
Какво? Само казвам...
Равине?
А, ето ви. Очаквах ви.
Как мина при Кафни?
Ако беше добре, сигурно вече щяхме да знаем, а?
Но има и друг начин.
Кидушин ли?
Ти си запознат. Естествено. - Така е.
Равине, аз оставих баща си, за да те следвам.
Понесох много, много тежки думи от него за решението си.
Познавам това усещане.
А сега Ти си ми като баща.
Йоан склони да бъде свидетел за Тома.
Като мой духовен баща,
ще ме дадеш ли?
Не искаме да те товарим.
Кафни отказа да освети нашия съюз. Но Ти не си дошъл за това.
Не.
Не, Тома.
Бъркаш.
Съберете се всички.
Мнозина смятат, че знаят защо съм дошъл.
Дали съм дошъл да донеса мир на Земята?
Донасям не мир...
а меч.
Нося разделение.
В домовете и не само.
Когато човек реши да Ме следва,
често в неговия дом
петима ще се разделят.
Трима срещу двама и двама срещу трима.
Но защо?
Виждаме го при Рама и баща й.
Намерението Ми не е да разделям домове,
но ученичеството има цена.
Понякога дори най-близките ви хора ще ви намразят
поради неверието си.
Обаче нали има заповед да почитаме майка си и баща си?
Да почиташ родителите си
е наш върховен обществен и духовен дълг.
Но не е по-висш от следването на Бога.
Който обича баща и майка повече от Мен, не е достоен за Мен.
Избираме Теб пред близките си.
Значи ли, че приемаш?
Ще се подпишеш ли като мой свидетел?
Нека да го обсъдим след това пътуване
и след края на "шива" за братовчед ми.
Разбира се. Добре.
Е, Тома,
а какво си приготвил за Рама като "моар"?
Ами ние вече говорихме.
Тя каза, че няма нужда.
Ох, Тома, Тома...
Нали може да поговоря с него за мъничко?
Много лоша идея.
Коя идея?
Да не й предвидиш подарък.
Особено когато е казала, че не иска подарък.
Не, не, не.
Съвет от един женен приятел.
Такива думи не означават каквото мислиш.
Нека да поясня.
Равине. Нужен ли Ти е?
Не. Моля, налей му акъл.
Останалите продължаваме.
Слушай сега какво ще ти кажа.
За какво ще си говорите?
Какво смешно има? - Сериозно ли?
Благословен бъди, Господи Боже наш, Царю на вселената,
който ни даваш живот
и ни довеждаш тук днес.
Чак от езерните селца в Северна Галилея.
Капернаум.
Едно поколение ще хвали... - Представяш ли си, Мойше?
делата ти на друго...
Чуй ме сега.
Когато за пръв път дойде в Светия град,
той още миришеше на риба и наивност.
А сега...
ще размишлявам.
Бергамот.
Жасмин и...
балсам от бреговете на Мъртво море.
Помни ми думата, Мойше.
Държиш връзките на равин, чието име ще остане завинаги в историята.
Ще разказваш на децата си за този ден.
Само това ли те вълнува, Яний? Да те запомнят?
Одеждите и благоуханията?
Стига да подхождат.
Всеки можеше да уведоми старейшините.
Ще ни оставиш ли, Мойше?
Аз се молих с Него, Яний.
Моля?!
В Декапол, докато вие разпитвахте свидетелите.
Натъкнах се на Него. Съвсем случайно.
И не ни каза?!
Не бе каквото очаквах. Друго помнех от Капернаум.
Беше съвсем искрен. Накара ме да се замисля.
Преструвал се е на искрен.
Не усетих в Него никакво зло.
Само Бог вижда сърцето на човека. Няма как да знаеш.
А защо ми давате този пост? - Никой не ти дава нищо.
Заслужил си го. - И как?
Четях, писах доклади, говорех с водачи на религиозни групи.
И какво от това?
По какъв начин съм подобрил вярата ни или народа ни?
Вълнуваш се.
Нормално е да си притеснен от емоции.
Да, притеснен съм от цялата тази суета,
това позьорство, поздравленията.
За какво? - Шмуеле, уверявам те,
като чуеш проповедта на Шамай, всичко ще разбереш.
ЦЕЗАРЕЯ ФИЛИПОВА КЕДЕС
Щях да те питам. Добре ли си?
Добре съм.
Имам мир.
Йоан би искал да е така.
Но не питаш как съм аз.
Извинявай. Как си?
Само се занасям.
Както се опасявах.
Цезарея Филипова.
Ей,
може и да си живял тук,
но вече не си същият човек, когото заварих пиян
посред бял ден.
Благодаря, че ми напомни.
Няма защо.
На ханаанския Ваал. Тук са му принасяли жертви.
На много места, но най-вече тук.
Защо? - Заради водата.
Смятали са го за бог на дъжда.
От една пещера там, на хълма, извира вода.
Оттук тръгва река Йордан.
За да проверят колко дълбок е изворът, пуснали камък с въже.
Но нямало дъно.
Ето ги "Портите на Ада".
Ето. Не ви ли липсва сега нашата хубава кашерна храна?
Прав е.
Тези кози сигурно ще ги жертват в храма?
Не. Далеч по-ужасно е.
Пътувахме до Капернаум за вкусната риба,
а не да търсим велики хора.
И все пак, колкото и да е невероятно,
в онова рибарско селце в Галилея
се е издигнал авторитетен,
находчив и ерудиран човек.
И се радваме на сполуката
да открием Шмуил бар Йосиф
и да го приветстваме в този върховен съвет,
за да наследи равин Селед на седемдесетия стол.
Освен ако не сте живели в гробница тези шест месеца,
Исус от Назарет, предмет на много свидетелства,
слухове и хорски приказки,
чрез прилежните доклади и събрани сведения от равин Шмуил,
се очертава като изключително опасен образ,
от естеството на Ахав и Йезавел.
Исус не само се отнася презрително към светия Закон и преданието,
но и подтиква учениците си към това.
Общува и се храни с бирници и грешници, съмнителни хора
и такива от "Четвъртата философия".
Зилотите?
Сред учениците Му има много жени,
дори езичница от Етиопия.
Не един, а двама Негови последователи
по-рано са следвали убития Йоан Кръстител.
Убит? - На Шмуил дължим благодарност,
че извести римските власти къде се укрива Кръстителят.
Защо никой не ни попита,
преди да решите да предадете наш човек на римляните?
Да не симпатизираш на Кръстителя, Шимоне?
Той ни наричаше "усойници". И "майкоубийци"!
Шамай.
Много дълго говориш.
Вече мина времето за търпеливо наблюдение.
Всички деяния и движения на Исус от Назарет
ще се докладват на този съвет незабавно.
Духовните водачи във всеки град
следва да разобличават Исус.
Слушайте внимателно какво говори
и Му залагайте капани в Неговото учение.
Ако го хванем да се оплете в собствените Си учения,
така че и хората да разпознаят Неговата ерес,
ще му обърнат гръб.
Да разводним влиянието Му.
Обаче ако бъде заловен и доведен при нас...
Дори да Го хванем в богохулство,
ви призовавам да не бързате
да задействате срещу Него закона на Мойсей.
Камъните...
са кървава работа,
а и да убиеш с камъни любимец на народа...
Такъв хаос не ни е нужен.
Трябва да убедим Рим,
че това е техен проблем, тяхна грижа.
Тази окупация
е източник на много болка за нашия народ.
Но трябва да признаем,
че колонизаторите ни са по-добри в отстраняването на хора,
отколкото ние имаме ресурси или енергия.
Трябва да пазим нашата власт отделена.
Не бива да изглежда,
че търсим някакви размирици.
Пилат, макар да е млад и неопитен,
няма да го допусне.
А и не бива да му даваме повод
да действа прибързано.
Нека Рим да си налага човешките закони.
И ако ни вършат работа, добре.
Но нашите усилия ще са за опазването на Божия закон
и свещените предания на вярата ни.
Ясен ли съм?
Да се опише в постановление и да ми се представи.
Закривам събранието.
Каяфа, докладът е пълен с неточности и изопачени неща.
Събранието приключи, Шимоне.
Елате. Елате.
Равине, това място...
Равине, защо ни доведе тук?
Мерзост е.
Доста силна дума, Андрей. - Равине...
Защо на "шива"?
Да избягваме ли мрачни места от страх?
Или да сме светлина,
като Симон и Юда по-рано?
Дали братовчед ми би се побоял от тази пещера?
Дали би бил толкова отвратен от деянията в онзи храм,
че дори да не припари на такова място?
Според хората, кой е Човешкият Син?
Едни казват, че Си Илия, който зове към покаяние.
Други те смятат за Йеремия, отхвърлен от тогавашните водачи.
Пък други казват: Един от пророците, които говорят от Божие име.
Добре, какво да правим? Да хвърляме жребий?
Натанаиле, думата е твоя. Казвай.
Други казват: Йоан Кръстител.
Но очевидно не е така.
Добре, това са другите.
А според вас кой съм Аз?
Ти...
Ти си Месията.
Синът на живия Бог.
Всички тези образи на Ваал и Пан и другите идоли по пътя,
са прогнили и мъртви, но ние следваме живия Бог.
А Ти...
Ти си Неговият Син.
Блажен си ти, Симоне, син на Йона.
Това ти е открито не от плът и кръв,
а от Моя небесен Баща.
Цял живот са те наричали Симон, "който чува".
Но днес те наричам Петър.
"Канара".
Върху тази "канара"
ще съградя Моята църква
и "Портите на Ада" няма да й надделеят!
Това е място на смърт!
Доведох ви, за да ви кажа, че смъртта няма власт
над онези, които съм изкупил.
Щом Аз съм жив, и вие ще живеете.
Давам ви ключа към Небесното царство.
Каквото вържете на земята, ще е вързано и на небето.
А каквото отвържете тук, ще е отвързано и там.
Имате власт
да възвестявате истината, която Аз изявявам на вас!
Че който се покае, има място в Небесното царство!
Изповядвате, че аз съм Месията,
и ще помагате на много други да правят същата изповед.
По-късно ще обясня още.
Но засега не говорете за това.
Строго забранявам да казвате на когото и да е.
Равине, някои вече знаят, че си Месията.
Защо да не говорим за това?
На някои места, за някои хора,
беше важно да научат и да повярват.
Но сега,
ако нашите сънародници тук чуят, че Месията е дошъл,
ще се вдигнат на множества,
за да последват безстрашен воин, който ще ги поведе срещу Рим.
А Аз искам да Ме следват заради това кой Съм наистина,
както Петър.
Не поради крива представа за месианската Ми титла.
Учителю, хората са готови да повярват в теб, да се бият редом с теб.
Защо иначе идваме при смъртта,
ако не за да я надвием?
И на това ще му дойде времето.
Доведох ви да почетем Йоан,
като ви покажа за какво бе дошъл.
Приготвяше пътя за това.
Аз да съградя Своята църква.
Църква, която няма да бъде спряна, дори на място като това.
Йоан не се боеше от злото и беше покорен във всичко.
Бъдете и вие така,
дори пред портите на Ада.
Готови ли сте да следвате неговите стъпки
и Моите?
Дори на такива места като това?
Е, време е.
Да тръгваме.
Нека ти помогна, Якове.
Благодаря.
Петър. Канарата.
Погледни.
Четирима конници ще отнесат вестта до целия Израил,
и то заради теб.
Заслугата е твоя.
Той е мъртъв.
Скоро, само да направи една грешна стъпка пред Рим.
Не, говоря за Кръстителя.
Шамай каза.
А аз бях първият, който го посочи на властите.
Понеже си далновиден.
Виждаш последици далеч в бъдещето,
които убягват на мнозина други.
А сега целият Синедрион знае за това умение.
Слушаш ли ме?
Аз...
Да.
Според мен ти трябва лично да Го доведеш пред Синедриона.
Аз?
От Капернаум си.
Знаеш учениците Му, два пъти си говорил с Него.
Опитай да Го намериш.
Прав си.
Шалом! Жив ли си?
Да. Просто мисля...
Да, ще се опитам да Го намеря.
Надявам се. - Уморена съм.
Затегни го.
Дърпай откъм твоя край.
Да. Дърпай здраво.
Аз вече съм свикнал.
Всеки можеше да го каже.
Защо не го каза ти? - Ами ти?
Мислех, че Исус просто задава въпрос,
но не очаква отговор.
А Симон се обади пръв.
Не знам дали да му казваме Симон вече.
И защо? Исус даде и на нас нови имена.
Но ни викат Яков и Йоан. - Казах, че не знам.
Какво ще кажем на майка? - Нищо няма да й казваме.
Не бива да знае.
Защо въобще я споменаваш?
Май ще ни стигнат за тази вечер. - Да.
А и мисля, че Филип отиде за още. Ще ни стигнат.
Така.
Ябълка?
Да.
Благодаря.
Има много, ако искаш.
Ако му се яде, ще поиска.
Щом казваш. Искам три.
Щеше да разбере. Тя винаги научава.
Не разбирам.
Симон... Тоест Петър. Най-добрият ученик ли е?
Това ли каза Исус?
Водех записки. Не е казал "най-добрият".
Има ли значение?
По-отскоро съм сред вас, но ми се струва, че Петър сякаш е най-добрият.
Или поне от първите трима-четирима. - Кои са другите трима?
На каква база правим такава класация?
Защо говорим за йерархия? Да не сме военни?
По-скоро е тъкмо обратното. - Не знам. Очевидно трябва да е водач.
Значи останалите сме по-маловажни?
Не че ме пита някой, но всички имаме нужда от сън.
Едва ли ще мигна нощес. - Чудесно! Поеми третата смяна.
Падаше ми се на мен,
но щом не ти се спи... - Не казах това.
Тогава вземи третата смяна! - Така е приказката, Андрей.
Давам ти смяната! - Приемаш всичко буквално.
Бих поспал. Уморен съм. - Искам да си отпочина.
Давам ти третата смяна. - Яков може да я поеме.
Матей, поуспокоиха ли се всички?
Едва ли е най-подходящата дума.
Ето това ми допада у теб. Винаги търсиш подходящата дума.
Ами ти?
Защо си неспокоен?
Ако сега не е удобно, мога... - Не, не. Моля, поседни тук.
Слушам те.
Равине, днес ти сякаш въздигна Симон.
Тоест Петър.
Но май не разбирам добре новата му роля и какво означава.
Да, изглежда, и той не е съвсем наясно какво означава.
На връщане бе мълчалив. Което, признавам, доста ми допадна.
Не знам дали си чул, но когато бяхме в Сирия, Симон, тоест Петър...
ми викаше през огъня.
Каза, че съм плюл на юдейската вяра,
че няма да забрави какво съм му сторил и никога няма да ми прости.
А ти поиска ли му прошка?
Защо, след като няма да ми прости? Няма смисъл.
Матей...
Човек се извинява не за да му простят.
Извинява се, защото се покайва.
Прошката е подарък, даден от другата страна.
Изглежда, ми е трудно да приема,
че човекът, на когото възлагаш формално водачество на групата
и ключа за Небесното царство, е с такъв тежък нрав.
Знам, че е метафора, но той не се държи като "канара".
Правя хората каквито не са.
Знаеш го от личен опит.
Можеш да избереш когото прецениш,
а Твоите пътища често са различни от нашите, но...
Но признавам си, равине,
боли ме.
Не знаеш колко жестоко се държи с мен.
Или пък знаеш, но все пак го въздигаш.
Което го прави още по-болезнено.
Аз... - Прав си.
Има случаи, в които Петър се държи твърде грубо с теб.
Това никак не радва Моя небесен Баща, нито пък мен.
Тогава защо?
Знаеш, че това невинаги е причината,
но нека попитам:
Кой пръв нарани другия?
Абстрактно погледнато, като приех да работя за Рим...
Не.
Не питам абстрактно.
А реално.
Като обърнах гръб на своя народ и подавах доноси на Квинт,
и дори когато почти го бях издал на римляните
и застраших него и семейството му...
И досега не си му се извинил?
Не, аз...
Искам да забравя миналото.
Също както Мария иска да забрави своето.
И искам да опазя мира.
Да му се извиня, само ще разпали страстите.
А групата се нуждае от мир. Дори сега спорят.
Знам, че не съм допринесъл много, но и другите...
Видя го. Кажи им, Якове!
Не може да има мир, когато двама Мои ученици
таят в сърцата си горчилка един срещу друг.
Знаеш какво да сториш.
Денят бе дълъг.
Отивам да поспя.
Лека нощ, Матей.
Лека нощ, равине.
Благодаря, че ме изслуша.
Кой ще поддържа огъня?
Обясни му, че това беше метафора.
Много ми се спи.
Мария, Тамара, Рама, шатрата ви е готова. - Слава Богу!
Не съм съгласен.
Андрей, и нашата шатра е готова. - Добре.
Дочувам някакви препирни. За какво толкова спорите?
Кой ще поеме третата нощна смяна. - Не е ли ред на Андрей?
Йоан ще ме отмени нощес.
Много добре, Йоане.
Тадей, къде е твоят заслон?
Аз съм на ред да поддържам огъня. - Добре.
А Матей къде ще спи? - При мен.
Вместо Тадей. - Благодаря ти.
Симоне? Нали ще си до шатрата на жените?
Както винаги.
Матей, как е Исус? Говорихте ли? - Да. Тъкмо си легна.
Добре тогава.
Лека нощ.
Дай ни сън, Адонай, Боже наш, в мир.
И ни събуди утре, Владетелю, за живот.
Простри над нас Твоята "сукха" на мира,
води ни с Твоята мъдрост
и ни избави за слава на името Си!
Опази ни.
Отстрани всеки враг,
напаст, меч, глад и тъга.
Премахни всички неприятели пред и зад нас
и ни скрий под сянката на Твоите криле.
Защото си нашият Пазител и Спасител,
благодатен и милостив Боже наш, Царю.
Опазвай нашето влизане и излизане за живот и мир завинаги.
Мислех си.
Канарата може да е основата на сградата, но не се вижда на пръв поглед.
Нито е най-високо. - Точно.
Да запитаме Исус: Щом Симон е канарата, на която се гради църквата...
Според мен Исус е основната канара.
Един от главните камъни в основата,
тогава ние може да сме знамената, а?
От най-високия парапет!
Какво за парапети? - Нищо.
Досещам се и не ми допада.
Щом другият Симон е Петър, може ли вече да не съм "Зилот"?
Не.
Добро утро. - Добро да е.
Какво предлагаш? - Рожкови, черници, шамфъстък.
Шамфъстък ще ни дойде добре.
Юда, имаме ли в кесията достатъчно за 16 порции?
Май само за необелени. - Няма проблем да са необелени.
16 порции, моля. - Добре.
Натанаиле, Тадей.
Нали ще ги раздадете?
Моля.
Благодаря.
Изглеждат вкусни.
Ето. Благодаря. - Благодаря, равине.
Много благодарим.
Ето, приятелю.
Благодаря, Натанаиле.
Ето. Филипе! - В коша.
О, в коша. - Благодаря.
Да ти е вкусно.
О, и на Андрей. - Благодаря.
За теб и за мен.
Виж ти! Разделих го на осем порции поравно, до последния фъстък.
Бива те.
Солени са и ще ожаднеем.
Симоне, имаш ли достатъчно вода? - Петър. Вече съм Петър.
Добре де.
Ще ни е нужно малко време, за да свикнем, Петър.
Човеци сме.
А на предишния въпрос - да. Имам вода.
Чудесно.
Значи...
брат ми е "канарата".
Ще трябва да ходя по-изправен. - Да, но не само това.
Мисли също как да овладяваш паниката си,
за да не избухва в най-неудобния момент.
Понасям скръбта по-добре, отколкото щях преди година.
Ще трябва да започна...
Не знам откъде да започна. Той не ми даде никакви насоки.
Даде, но някак...
неясни.
Както навремето
равин Мардохей ни четеше онзи пасаж от Шемот,
където Бог среща Моисей в страноприемницата и опитва да го убие.
Много странна история.
После жена му обрязва сина им, допира краекожието до крака на Моисей и казва:
"Ти си ми кървав младоженец".
А после просто...
Премина нататък. - Към следващия пасаж.
Без никакво обяснение.
А ние седим напълно объркани.
Но Исус не е равин Мардохей.
А и ние вече не сме онези въртеливи хлапета.
Това е наистина.
Помниш как се огорчих, когото Еден изгуби бебето.
Усъмних се в Него.
Но имаше вярата да излезеш от лодката, по вълните.
И потънах.
Натанаил беше прав. Човеци сме.
Ако пак потъна, дали Той ще реши да повери тази роля на другиго?
Не мисли за това. - Как да не мисля, Андрей?
Не усети ли как се въртях цяла нощ?
Спя като труп, Симоне.
Петър. - Да.
Петър, Петър. - Добре.
Добре. Добре. - Петър. Петър.
Как решаваш?
Какво?
Кое да включиш.
Забелязах, че не записа разговора с продавача.
Ако беше важно, щях да знам.
Откъде?
Виждам как Исус ме поглежда и тогава знам.
Разбираме се.
Голяма чест е...
да Му бъдеш книжник.
Така е.
Матей, добре ли си?
Не си вкусил от шамфъстъците.
Пазя ги за по-късно.
Това ли е погледът?
Дали иска да опишеш и този разговор, с мен?
Не, за друго нещо ми кимна.
Извини ме, Тамара.
Шалом.
Ще ги ядеш ли? - Заповядай.
Благодаря.
Андрей, може ли да говоря с брат ти?
Съжалявам. Не.
За да говориш с Канарата, трябва заявление.
Писмено.
Шегувам се.
Шегувам се. Говорете, разбира се.
А аз ще послушам как Яков и Йоан се дърлят.
Добро утро. - Съжалявам.
Казах "Добро утро". - Чух те.
Казах, че съжалявам
за всичко сторено.
Вече мина година,
а още не съм се извинил за причиненото с твоите данъци.
И че тайно докладвах деянията ти пред Квинт.
Странно е.
След проповедта, голямата,
веднага отидох и се извиних на родителите си.
А после трябваше и на теб.
Сега се чувствам зле
и няма да се оправя, ако не ти поискам прошка.
Ето, сега го правя.
Аз само ти казвам, че съжалявам.
А прошката е дар, който можеш да дадеш.
Или да не дадеш.
Прието. - Разбрано.
Какво става?
Постановление.
От Йерусалим.
Поименно.
Обвиняват Го поименно, и то в богохулство.
Исус от Назарет.
Как толкова бързо е минало през Синедриона?
И двамата знаем как.
Не си справям да свърши добре.
Яире, време е. - За какво?
Напускам Капернаум. Отивам в Йерусалим.
Където ще...
Ще сторя нещо, което никак не искам.
Ти си находчив. Сигурно знаеш кой е баща ми.
Да. Арнан.
Той има ресурси, влияние.
В друг случай бих настоял да не ме оставяш тук с равин Акива.
Но би било себично.
Ще постигнеш много повече в Синедриона, отколкото тук, в Капернаум.
Вече и аз мисля така.
Ще задвижиш ли документите? - Разбира се. Веднага.
Благодаря.
Адонай да е с теб, приятелю.
И аз ли да ти казвам "Петър"?
Или само Той?
Сигурно...
всички.
Отсега.
И завинаги.
Много хора се казват Симон.
Не познавам нито един Петър.
Отива ти.
Единствен...
Лека нощ.
Аз...
Петре? Доста е късно.
Тъкмо щях да го кажа.
Сигурно. Какво те държи буден?
Тъкмо щях да питам теб.
Какво да сторя, когато някой е съгрешил против мен?
Колосално, многократно и без покаяние.
За кого ли иде реч?
Предателството да работи за Рим е едно на ръка.
Този грях е срещу всички ни, срещу народа.
Нямаше милост, когато Андрей го молеше за отсрочка
да си плати данъка.
Дори сложи 60% върху дължимото.
Щеше да прати Рим да вземе ладията ни като залог,
което щеше да ни лиши от поминък и да ни прати в тъмница,
обричайки Еден на глад.
И за миг не се поколеба, когато Квинт го прати да ме шпионира.
Ето ги седем. А не съм стигнал до това,
че беше готов да ме предаде сутринта, дето...
Дето какво?
Знаеш. - Знам.
Може и да е мислел да те издаде, но не се стигна дотам.
Та засега да се спрем до седем.
Завършена бройка.
Съгрешава против мен седем пъти, а аз да му простя?
Не.
Не седем, а 77 пъти.
И до толкова бих стигнал,
ако взема да броя всяка простъпка и последиците.
Нали знаеш, че не говоря за буквално 77 пъти?
Седемдесет пъти по седем. Завършено по завършено.
Прошка безкрай, безчет пъти.
Онзи ден
Ти ми подари ново име, с големи предвещания.
Но дали ще съм Симон или Петър,
съм същият човек като предния ден.
Човек съм и не мога.
Не мога. Кой ще ме обвини?
Спомена последиците от действията на Матей.
Помниш ли в какво положение те постави? - Да, само за това мисля.
Затова съм тук, а не вкъщи с Еден.
Но след това, по изгрев слънце?
Трудно е, знам.
Защо трябва да е трудно?
Само си го навличаш, когато разчиташ на своя разум.
Оставям Те сам.
Защо са още тук?
Ще ви кажа.
Защото им е удобно.
Може и да не ви се вярва, защото те са на палатки,
а вие имате къщи с покрив над главата.
Но истината е,
че ако наистина им бе тежко да спят на земята, в мизерия,
щяха да са се махнали отдавна.
Нямаме влияние върху готовността им да понасят тегоби
само и само за да чуят още от ученията на Исус от Назарет.
Не искат да мърдат. - Глупости!
Това ти е проблемът, Гай.
Приемаш всичко за даденост.
Може да не искат да мръднат,
но действай творчески.
До седмица искам да ги прогониш до крак.
Някъде другаде да ги мислят. Ясно ли е?
Да, доминус.
Тръгвайте!
Откъде да започнем? - Ще измисля нещо.
Гай?
Добро утро, Матей.
Не изглеждаш много добре. Какво ти е?
Много...
Работа.
Добре съм, Матей.
Имаш много умения, Гай.
Благодаря. - Но не те бива да лъжеш.
Очевидно не си добре.
У дома ли имаш грижи? - Какво ти разбира главата?
Виж...
Радвам се, че сега имаш среда.
Но е сложно нещо семейството.
Безпомощен съм.
Прав си, Гай.
Не разбирам от семейни неща и постоянно обърквам всичко.
Не говори така. - И моят равин...
При Него животът е простичък.
Всяка сутрин моите мисли и представи са в безпорядък.
Гонят ме съмнения и съжаления.
Да.
Но ако поспра за миг и си напомня...
Какво? Какво си напомняш?
Че днес имам една работа.
Да Го следвам.
Всичко друго се нарежда.
Радвам се за теб.
Ела и ти.
Да Го видиш.
Ще изнесе проповед скоро. Може би утре?
Не. Не.
Не е разумно да се появява публично. Поне в близко време.
Не решавам аз кога и къде. - Ако имаш достъп, кажи Му,
че е опасно.
Не трябва да ни виждат заедно.
И да се пазиш.
Якове, стига ли вече толкова? - Колко делви имаме?
Четири. - Четири?
Да.
Казаха, че има четири делви.
Якове, това колко трябва да е дълго?
Достатъчно е. - Пробвай.
Трябва ми за два възела. И на абба.
Вържи го само веднъж.
Трябват ни трима мъже, за да подрежат маслините в градината.
Брой ме. - И мен.
Идвам. - Тома, стой...
Матей, ще идеш ли? - Къде?
Жените молят за помощ за подрязване на маслините.
Ще гледам да помогна. - Браво.
Какво да взема? - Нищо.
Заповядай.
Отиваме до пазара.
Защо? - Симон е прав. Петър. Все едно.
Недей да слушаш Рама да вземете дрехи втора ръка.
Абба също потвърди. Звучи романтично сега,
но след 10 години ще помни, че не си й купил нищо.
Така си е. Но нямаме никакви пари.
Прословутите канелени сладки на мама.
Ще ги разменим.
Хайде.
Колко ще изкараме от тях?
Ще се изненадаш. Това е за начало. После ще видим.
Прощавам ти.
Всичко е забравено.
До края на света, нали?
Да.
Това беше.
ИЗБРАНИТЕ