Roli Filipa bude nyní hrát Reza Diako.
Rabi?
- Jen to postavím na zem. - V pořádku. Prosím, pojď dál.
Posaď se.
Prosím.
Tak jak to zvládáš?
Já vlastně nevím, co říct.
Myslel jsem, že to bude o dost horší.
A Šimon mě chodí kontrolovat každých pět minut.
Jako kontroluješ ty mě?
Znal jsi Jana déle než my.
Ale potom jsi…
Co jsem?
No, ty jsi…
Tak proč mě musíš kontrolovat?
Dobře.
Chci jen říct…
že jsi záhada.
Já vím.
Slušně zvětralý.
Slušně?
Chutná jak Elíšovy kosti.
Můžeme se smát?
Proč ne?
Víš, některé okamžiky, kdy se smějeme nejvíc,
přicházejí v období pohřbu.
Naše srdce jsou tak křehká, že všechny emoce vystupují na povrch.
Smích i slzy, blíž než kdy dřív.
A věř mi, že jsme ještě jako děti s Janem mockrát drželi šivu,
a on nedokázal celých sedm dní udržet zasmušilou náladu.
Vážně nikdy.
Mám pocit viny.
- Měl bych se teď hroutit. - Ne.
Ne, Ondřeji. Pro žal neplatí "měl bych".
Není správný způsob truchlení.
Ty už sis užil dost žalu, když Jana zavřeli.
Znovu se tu hroutit by neuctilo Janovu památku o nic víc,
než když nebudeš cítit nic.
Takže…
podle tebe jsem záhada.
No… ne, prostě jen… Ty jsi ty.
Co o mně říkal Jan?
Jan říkal…
"Vyvolený".
- Co to má znamenat? - Právě jsem dostal nápad.
- Kde podle tradice pořádáme šivu? - V domě zesnulého?
A kde byl Janův domov?
Venku na cestách.
Shromáždi ostatní.
"Slova Koheleta, syna Davidova."
"Marnost marnosti, řekl kazatel, všechno je marnost."
"Viděl jsem všechno, co je vykonáno pod sluncem, a hle,
to vše je marnost
a honba za větrem."
"Je čas hledat
i čas ztrácet,
čas uchovávat
i čas odvrhovat."
"Je čas trhat
i čas šít,
čas mlčet
i čas mluvit."
"Kdo miluje peníze, peněz se nenasytí,
a ten, kdo bohatství, nenají se výnosů."
Nejdřív to bylo jen v období sucha, ale teď je to pořád.
Existuje nějaká úzkost, kterou bys mohl brát jako příčinu těch tvých probdělých nocí?
Nic konkrétního, jen obecný pocit hrůzy.
Jako kdyby byl pod postelí had, nebo jako kdyby hned za dveřmi číhal lev.
Nátane,
v našich tělech přebývá úzkost našich praotců.
- Jak to myslíš? - Egypt.
Čtyřicet let putování.
Vyhnanství v Babylonu.
Všechna ta bolest i strach
nám přešly do krve, do kostí i do příběhů.
Já bych jenom chtěl spát.
Nezměním svou krev ani své židovství.
Ne, nezměníš.
Ale můžeš se modlit.
Můžeš za mnou chodit ke společné modlitbě.
Kdo přebývá v úkrytu Nejvyššího,
přečká noc ve stínu Všemohoucího.
Díky, žes přišel.
Děkuji, rabi.
Kéž bych dokázal konat zázraky.
Jeden tady už je.
- Pozdravuj Ilu. - Budu.
- Šalom. Šalom. - Šalom. Šalom.
Šalom.
Chtěl jsem se zeptat, jak to máš doma?
Myslím po všech těch…
Ona jenom spala, Jusife.
Víc nemůžeme říct.
Umíš si představit, jak by vypadal tvůj život, kdyby tě přidělili jinam?
Nechme toho.
Zprávy z Jeruzaléma.
Rabi Š'muel byl povýšen do sanhedrinu.
Rabi Šamaj dnes bude mluvit ke shromáždění.
Pak tam bude i Nikodém.
Víš, v poslední době na pár sezeních nebyl
a tvůj dopis jsme neposlali.
Jusife, myslíš, že slova z Chorazinské pláně se donesla do Jeruzaléma?
Neumím si představit, že ne.
Víš, to kázání asi bledne ve srovnání
s řečmi o událostech v Dekapoli.
Nebudou to jen řeči. Čti dál.
Vážně je to má dobrá strana?
Tos říkal ty.
Mýlím se?
Je to bysta. Tvá podoba bude vidět ze všech úhlů.
Neplatím ti za lekce o umění.
Quinte! Nevím…
Řekni to a kliď se z cesty.
Příliš snadné. A dnes ne. Nech nás.
Počkej, počkej. Jsem uprostřed…
tohohle.
Jo, a za běžných okolností bych mu řekl, že vzal tvou nesmrtelnost za špatný konec.
- A je to tu. - Dnes ne.
Dnes potřebuji tvé nejnovější informace o Ježíši z Nazaretu.
Vojenská rozvědka.
Tahle dvě slova dohromady mi vždycky přišla jako oxymóron.
- Attiku! - Quinte, pověz mi o Ježíšovi.
Dobře. Jen…
Prostě…
Nic nového. S Ježíšem jsem mluvil.
Byls tady. Domluvili jsme se.
- Žádné nové informace? - Ne.
Židi mají nové informace.
Jistě. Židi o Židovi musí vědět.
Nechápeš, co je práce magistráta?
- Děje se ti to přímo pod nosem. - No tak už spusť, detektive.
- Co je tak důležité? - Vypadá to jak…
začátek něčeho.
Války, možná.
Já nebudu dělat tvoji práci
a komplikovat život lidem, co následují Ježíše.
Já nebudu rozhánět jejich shromáždění nebo vykazovat poutníky. Kapišto?
Něco tě vyděsilo.
Znám svoje Židy líp než ty.
Co je to s tebou?
To jediné, proč ti císař zachovává přízeň, jsou dobré výnosy.
Stoupají. Spettacolare, domine.
Jenže vážně musíš…
něco udělat!
Jinak se proslavíš tím, žes přehlížel, jak ve tvém městě začínala revoluce.
Sláva císaři.
Sláva.
Myslíš, že by nás mohl vést do údolí?
Jdeme na sever k Jordánu.
K vodám Merómu.
Merómu?
Kde Jozue slavně zvítězil nad Kananejci.
Možná se právě tam začnou dít velké věci.
Mnoho velkých věcí se už stalo.
Asi jdeme na horu Hermon.
Tedy sníh už jsem neviděl léta.
Izaiáš: "Jsou-li vaše hříchy jako šarlat, zbělejí jako sníh."
- Tohle taky. - Další z nich.
Co má hora Hermon společného s Janem?
Pořád nám běží těch sedm dní šivy.
Jo, ale šiva se týká živých stejně jako zesnulých.
Pořád to nevysvětluje, proč jsme se vydali tímhle směrem.
No a proč nepočkáme, až tam dojdem?
Pro ty z nás, co nesou těžké věci, to bude užitečná informace, Malý Jakube.
Šlapej dál, Jane.
A slyšels dobře, co říká?
Řekl, že to můžeme probrat cestou.
Ale tentokrát jde o Křtitele, ne o nás.
Jen opakuju, co říkal. Usmíval se u toho.
Dobře.
Tak jdeme. Co můžeš udělat dnes…
Do toho. Třeba to zabere.
Co? Jen ho…
Rabi.
Tak už jste tu. Čekal jsem na vás.
Jak dopadla návštěva u Kafního?
Kdyby dobře, už to všichni víme, ne?
Je tu ještě jiná možnost.
Kidušin.
- Víš o tom. Jistě. - Vím.
Rabi, já jsem opustila otce kvůli tobě.
Za tuhle volbu jsem od něj vyslechla hodně drsných slov.
Ano, taky jsem jich pár slyšel.
Teď jsi tím, kdo mi může otce nahradit.
Jan souhlasil s tím, že půjde Tomášovi za svědka.
Jako můj duchovní otec,
předáš mě ženichovi?
Nechceme tě zatěžovat.
Nepřišel jsi řešit, že Kafní odmítl posvětit naše spojení.
Ne.
Ne, Tomáši.
Mýlíš se.
Všichni pojďte ke mně.
Lidé si myslí, že ví, proč jsem tu.
Myslíte, že jsem přišel na zem uvést pokoj?
Nepřišel jsem uvést pokoj,
ale meč.
Tím myslím rozpor, Zete.
Rozpor v domácnostech i mimo ně.
Když se někdo rozhodne mě následovat,
může se stát, že v jednom domě
to rozdělí pět lidí,
tři proti dvěma a dva proti třem.
Proč?
To vidíme u Rámy a jejího otce.
Není můj záměr rozdělovat rodiny,
ale daň za mé následování
může znamenat, že lidé budou nenáviděni těmi, kdo jsou jim nejblíž,
kvůli jejich nevíře.
Ale není jedním z přikázání ctít otce a matku?
Ctít rodiče
je jednou z nejvyšších společenských i duchovních povinností,
ale není to víc než následovat Boha.
Kdo miluje otce nebo matku víc než mne, není mne hoden.
Dali jsme ti přednost před rodinou.
Takže rozhodnuto?
Tak podepíšeš dopis a budeš mým svědkem?
Podrobnosti probereme po téhle cestě
a po ukončení šivy za mého bratrance.
No jistě. Jistě.
A Tomáši,
co sis připravil jako móhar pro Rámu?
No, už jsme se dohodli.
Řekla mi, že nepotřebuje žádný…
Tomáši. Tomáši. Tomáši.
Já si Tomáše na chvilku půjčím, jo?
To je špatný nápad.
A co přesně?
Nedat své ženě dárek.
Tedy brát vážně, když řekne, že žádný dar nechce.
Ne, ne, ne.
Věř ženatému.
Ta slova neznamenají, co si myslíš.
Něco ti vysvětlím.
Rabi. Potřebuješ ho?
Ne. Hezky mu to vysvětli.
My ostatní jdeme dál.
Takže uděláš tohle…
O čem to mluvíte?
- Čemu se směješ? - Děláš si legraci?
Požehnaný jsi, Pane, náš Bože, králi vesmíru,
jenž jsi nám dopřál dožít se, dočkat se
a dosáhnout tohoto času.
Celou tou cestou z přístavních vesnic Horní Galileje.
Z Kafarnaa.
- Od pokolení do pokolení… - Věřil bys tomu, Mojše?
vychvalovat budou tvoje skutky a…
Mojše, říkám ti…
že v den, kdy ten hoch dorazil do Svatého města,
pořád byl cítit rybami a naivitou.
Budu…
meditovat.
Bergamot.
Jasmín a…
balzám z pobřeží Mrtvého moře.
Věř mi, Mojše.
Teď držíš roucho rabiho, jehož jméno si bude historie určitě pamatovat.
O tomhle dnu budeš vyprávět synům.
Tebe zajímá jen tohle, Jani? Že vejdeš do historie?
Zvláštní roucha a drahý parfém?
Pokud jsou přiměřené.
Starším to mohl říct kdokoliv.
Odstup, prosím, Mojše.
Modlil jsem se s tím mužem, Jani.
Cože?
V Dekapoli, když jsi ty s dalšími pracně sháněl svědky.
Narazil jsem na něj osobně. Bylo to spíš náhoda.
To jsi nám neřekl.
Nebyl tím, koho jsem čekal ani koho jsem si pamatoval z Kafarnaa.
Působil upřímně a dal mi podněty k přemýšlení.
Upřímnost může být přetvářka.
Nenašel jsem zlo, co jsem očekával.
Jen Bůh vidí do srdce člověka. O tom nerozhoduješ ty.
- Proto mi dáváte tohle místo? - Nikdo ti nic nedává.
- Zasloužil sis ho. - Čím?
Studoval jsem. Psal zprávy. Scházel se s vůdci oponentských tradic,
a co jsem tím dokázal?
Jak se zlepšila naše víra a náš národ?
Je toho na tebe moc.
Nervozita je normální. Spousta pocitů.
Ano, dopadá na mě, jak prázdné tohle všechno je,
samá póza a pochlebování.
- A k čemu? - Š'mueli, slibuji,
že až uslyšíš Šamajův projev, všechno dostane smysl.
CAESAREA FILIPOVA
Jak to zvládáš? Jde to?
Určitě.
Jsem v klidu.
Jan by to tak chtěl.
Ty ses nezeptal mě.
Promiň. Jak je ti?
Jen žertuju.
Toho jsem se bál.
Caesarea Filipova.
Ano.
Možná jsi tu dřív žil,
ale rozhodně už nejsi ten, kterého jsem v poledne našel
opilého v tom levném bytě.
Díky za připomínku.
Jen chci pomoct.
Kanaánský bůh Baal. Dřív ho tu uctívali.
Těch míst bylo víc, ale tady zejména.
- Proč? - Voda.
Vnímali Baala jako boha deště.
Z jeskyně na boku té stěny vyvěrá pramen.
Hlavní zdroj vody pro Jordán.
Aby změřili hloubku pramene, spouštěli dolů kámen.
Nikdy nedosáhl dna.
Vítejte v branách pekelných.
Tak co? Není pomyšlení na naše chutné košer jídlo příjemnější?
Má pravdu.
Ty kozy jsou na obětování v jejich chrámu?
Ne. Je to o dost horší.
Jeli jsme na sever do Kafarnaa pro čerstvé ryby,
ne objevovat velké mozky.
A jakkoliv se to zdá v tomto
zapadlém městě v Horní Galileji nepravděpodobné,
vyrostla tu mysl tak podnikavá,
pronikavá a úžasná,
že se nemůžeme než radovat, že jsme tu
šťastně našli Š'muela bar Josefa,
kterého vítáme v této nejvyšší radě,
kde nahradí ve funkčním období Rabbana Seleda.
Pokud jste poslední půlrok nestrávili v hrobě,
tušíte, že Ježíš z Nazaretu, objekt různých spekulací, zvídavých pozorování,
klepů a pověstí,
se díky Š'muelovým důsledným hlášením a potvrzeným očitým svědectvím
projevil jako nejodsouzeníhodnější a nejnebezpečnější postava tohoto národa
od časů Achaba a Jezábel.
Nejenže Ježíš předvedl pohrdání svatým zákonem a tradicemi,
ale shromáždil za tímto účelem oddané stoupence.
Cestuje a stýká se důvěrně s výběrčími daní, hříšníky, zhýralci
a příznivcem Čtvrté filozofie.
Zélóta?
Mezi jeho stoupence patří i spousta žen,
jedna je pohanka z Etiopie.
Ne jeden, ale dva jeho následovníci
jsou bývalí učedníci zesnulého kacíře Jana Křtitele.
- Zesnulého? - Musíme Š'muelovi poděkovat,
že sdělil římským úřadům Křtitelovo místo pobytu.
Proč s námi nebyla konzultována
spolupráce s Římem a vydání jednoho z našich lidí?
Sympatizuješ snad s Křtitelem, Šimone?
Kdo nás nazval klubkem zmijí? Vrahy našich vlastních matek?
Šamaji.
Mluvíš už příliš dlouho.
Čas trpělivého pozorování již je minulostí.
Činy a místo pobytu Ježíše z Nazaretu
budou neprodleně hlášeny této radě.
Nejvyšší představitelé v každé oblasti
Ježíše vyslechnou a odhalí.
Dobře poslouchejte, co říká,
a použijte jeho učení proti němu.
Můžeme ho dostat do kouta tím, že rozebereme jeho vlastní učení,
aby lidé snadno poznali, že jde o kacířství.
Tak se od něj odvrátí.
Tak zmírníme jeho vliv.
Co se týče jeho dopadení, a hlavně předvedení…
I kdybychom jej shledali kacířem,
nabádám vás, abyste odolali touze
zjednat spravedlnost dle Mojžíšova zákona.
Kamenování…
No, nejenže to není hezký pohled,
ale kamenování lidového kazatele
vyvolá chaos, který si nemůžeme dovolit.
Musíme přesvědčit Římany,
že je hoden jejich pozornosti a jejich zájmu.
Ačkoliv okupace
představuje pro náš lid nekonečný zdroj utrpení,
musíme si upřímně přiznat,
že naši kolonizátoři jsou lepší v hledání a zabíjení lidí
než my s naší energií a všemi zdroji.
Naše instituce se nebudou podílet na světské moci.
Nesmí mít pocit, že chceme jakkoliv nastolit
nepřípustný chaos.
Pilát, i když je mlád a je toho na něj hodně,
by to nikdy nedovolil
a my mu nesmíme dát žádnou záminku
k ukvapenému jednání.
Nechť Řím uplatní jím vytvořené zákony,
a když budou sloužit v náš prospěch, v pořádku.
My zaměříme své úsilí na zachování Božího zákona
a posvátných tradic naší víry.
Je to jasné?
Sepište výnos a do večera mi ho předložte.
Zasedání skončilo.
Kaifáši, ta zpráva je přehnaná a plná předpojatosti.
Řekl jsem, že jsme skončili, Šimone.
Pojďte.
Rabi, tohle místo…
Nic ve zlém, rabi, ale proč jsi nás přivedl sem?
Je to ohavnost.
- To je dost silný výraz, Ondřeji. - Rabi,
během šivy?
Máme se ze strachu vyhýbat temným místům,
nebo na ně vrhat světlo,
jako Šimon a Jidáš na jejich misi?
Myslíte, že můj bratranec by se téhle jeskyně bál?
Myslíte si, že by Jana natolik vyděsilo, co se děje v tom chrámě,
že by nesnesl být na tomto místě?
Za koho lidé pokládají Syna člověka?
Jedni za Eliáše, který káže pokání.
Druzí za Jeremiáše, protože ho zavrhli vůdci jeho doby.
A jiní za jednoho z proroků, těch, co přinášeli boží výroky.
Dobře, tak co budeme dělat? Věštit?
Natanaeli, tohle je tvá chvíle. Buď sám sebou.
Podle některých jsi Jan Křtitel.
Což očividně není pravda.
Dobře, to jsou ostatní.
Ale za koho mě pokládáte vy?
Tebe?
Ty jsi Kristus.
Syn Boha živého.
Ty vyřezané sochy Baala a Pana a dalších model, co jsme míjeli?
Jsou mrtvé a v rozkladu, ale my uctíváme živého Boha.
A ty…
Jsi jeho syn.
Blahoslavený jsi, Šimone Jonášův,
protože ti to nezjevilo tělo a krev,
ale můj otec v nebi.
Celý život ti říkali Šimon, ten, co slyší,
ale dnes ti dávám jméno Petr,
skála,
a na té skále
vybuduji svou církev
a brány podsvětí ji nepřemohou.
Toto je místo smrti
a přivedl jsem vás, abych vám řekl, že smrt nemá moc,
aby věznila lid, jejž jsem vykoupil.
Neboť já žiji, i vy budete žít.
Dám ti klíče království Nebes
a co svážeš na zemi, bude již svázáno v nebi,
a co rozvážeš na zemi, bude již rozvázáno v nebi.
Máte pravomoc
zvěstovat druhým pravdu, kterou já zvěstuji vám,
že kajícník najde své místo v království Nebes.
Tys vyznal, že jsem Kristus,
a až přijde čas, přivedeš mnoho jiných ke stejnému vyznání.
Ale víc vysvětlím později.
Prozatím o tomhle musíte mlčet.
Požaduji, abyste to nikomu neříkali.
Rabi, někteří už ví, že jsi Mesiáš.
Proč o tom tedy mlčet?
Na některých místech a u jistých lidí
je důležité, aby to věděli a věřili.
Ale kdyby v této chvíli
všichni naši zdejší lidé slyšeli, že přišel Mesiáš,
povstanou v zástupech
a nechají se vést vojenským vůdcem do války proti Římu.
Chci, aby mě lidé následovali pro to, kým opravdu jsem,
jako tady Petr,
ne kvůli chybnému pochopení titulu, který nosím.
Učiteli, náš lid je připraven v tebe věřit a s tebou bojovat.
Proč bys nás vodil na tohle místo smrti,
když ne, abys ji porazil?
To se dozvíte časem.
Chtěl jsem zde uctít Jana,
ukázat, co bylo jeho úkolem.
On k tomuhle připravoval cestu.
Abych zbudoval svou církev.
Církev, kterou nic nezastaví ani na místě jako toto.
Jan se nebál zla a byl vždy oddaný,
proto musíte i vy,
třeba i v branách pekel.
Jsi připraven kráčet v jeho šlépějích
i v mých?
I když tě to zavede na takovéto místo?
To je vše.
Měli bychom jít.
Pomůžu ti, Malý Jakube.
Díky.
Petře. Skálo.
Vidíš to?
Čtyři jezdci čekají, aby rozvezli tu zprávu po celém Izraeli,
jen kvůli tobě.
Tohle je tvoje dílo.
On je mrtvý.
Bude mrtvý, jakmile udělá chybný krok a zkříží cestu Římu.
Ne. Já myslím Křtitele.
Šamaj to říkal.
A já jsem ten, kdo ho vydal úřadům.
Protože jsi prozíravý.
Dokážeš vidět následky daleko v budoucnosti,
zatímco mysl ostatních je rozptýlená.
A teď o tvém daru ví celý sanhedrin.
Posloucháš mě?
Já…
Ano.
Opravdu si myslím, že bys ho měl před sanhedrin předvést ty sám.
Já?
Jsi z Kafarnaa.
Znáš lidi, co ho následují, dvakrát jsi s ním mluvil.
Zkus ho najít.
Máš pravdu.
Šalom! Žiješ ještě?
Ano. Jen přemýšlím.
Ano. Vydám se ho hledat.
- To doufám. - Můžeme.
Měli bychom to utáhnout.
Teď když je to zapíchnutý, můžeš tahat k sobě.
Jo. Hlavně pořádně zaber.
Asi si začínám zvykat.
Mohl ti říct kdokoliv.
- Tak proč jsi mlčel? - A proč ty?
Myslel jsem, že jde o ten případ, kdy se nás Ježíš ptá
v rámci svého učení.
Šimon prostě mluvil první.
Ani nevím, jestli mu dál říkat Šimon.
Myslíš? I nám dal nové jméno.
- A pořád jsme Jakub a Jan. - Jen říkám, že nevím.
- A co řekneme imě? - Imě neřekneme nic.
Nemusí to vědět.
Proč s tím otravovat imu?
- To by na večer stačilo, ne? - Jo.
Když uvážíš, že Filip někde shání další, tak ano.
Dobře.
Jablko?
Jistě.
Díky.
Je jich dost, můžeš mít…
Kdyby jich chtěl víc, řekl by si.
Slyšel jsem dobře? Beru tři.
Ona by na to stejně přišla. Vždycky nakonec všechno zjistí.
Já to nechápu.
Je Šimon…? Pardon. Je Petr vážně nejlepší učedník?
Řekl Ježíš "nejlepší"?
Zapsal jsem to. Slovo "nejlepší" nepadlo.
Záleží na tom.
Já tu nebyl, na rozdíl od některých z vás, tak nevím, ale přijde mi, že Petr je nejlepší.
- Jeden ze tří nebo čtyř nejlepších. - Kdo jsou ti další tři?
Podle jakých kritérií určujeme tuhle hierarchii?
Kdo mluvil o hierarchii? Jsme nějaká armáda?
- Myslím si, že naznačil opak. - Já nevím. Je jasné, že by měl být vůdce.
Takže my ostatní jsme méně důležití?
Na můj názor se nikdo neptal, ale měli bychom jít spát.
- Já se ke spánku nechystám. - Bezva! Vezmeš si třetí hlídku.
Měl jsem ji původně držet já,
- ale když nemůžeš spát… - Ne, tak jsem to nemyslel.
- Tak si třetí hlídku vezmi ty. - Bylo to míněno obrazně.
- Vezmi si třetí hlídku! - Nemůžeš mě pokaždé brát tak vážně.
- Já spát budu. Jsem unavenej. - Já přece musím spát.
- Vezmeš si třetí hlídku. - To může Jakub.
Matouši, je vše připraveno na klidnou noc?
Nevím, jestli je "klidná" správný výraz.
Víš, tohle na tobě miluji. Vždycky hledáš správné slovo.
No a co ty?
Ty jsi klidný?
- Nevím, jestli je vhodný čas, ale… - Ne, ne, ne. Prosím, posaď se. Prosím.
Poslouchám.
Rabi, dneska jsi asi povýšil Šimona.
Chci říct Petra.
Asi ne zcela chápu jeho novou pozici a její význam.
No ano. Víš, nejsem si jistý, jestli on plně chápe, co to znamená.
Celý den neřekl slovo, což, musím přiznat, byla vítaná změna.
Nevím, jestli jsi o tom slyšel, ale tehdy, v Sýrii, Šimon, tedy Petr,
na mě křičel přes oheň,
že prý plivu na židovskou víru,
že nezapomene, co jsem mu udělal, a že mi to nikdy neodpustí.
Požádal jsi ho o odpuštění?
Proč, když řekl, že mi neodpustí? Nemá to smysl.
Matouši…
neomlouváš se, aby ti bylo odpuštěno.
Omlouváš se, aby ses kál.
Odpuštění od druhé osoby je dar.
Přijde mi těžké přijmout,
že člověk, kterému jsi formálně přidělil vedení skupiny
a klíč od království Nebes, je někdo s takovým temperamentem.
Vím, je to metafora, ale on nejedná jako skála.
Dělám z lidí to, co nejsou.
Víš to sám ze všech nejlíp.
Můžeš si samozřejmě vybrat, koho chceš,
a tvé jednání se často velmi liší od jednání druhých, ale…
Rabi, přiznávám,
že to bolí.
Netušíš, jak ke mně byl krutý.
Nebo to víš, a přesto ses rozhodl ho povýšit.
Pak je to ještě bolestivější.
- Já… - Máš pravdu.
Petr se k tobě mnohokrát choval až příliš hrubě.
Mého Otce v nebi to nepotěšilo a ani mě ne.
Tak proč?
Tohle jsem zrovna neměl v úmyslu,
ale teď se tě zeptám:
kdo ublížil druhému jako první?
Obecně řečeno, když jsem přijal od Římanů tu práci, tak…
Ne.
Ne obecně.
Skutečně.
Dobře, já jsem se obrátil ke svému lidu zády, pak ho špehoval pro Quinta
a zbývalo pouze pár hodin, abych ho vydal Římu
a nejspíš zničil život jeho rodiny.
A nikdy ses za to neomluvil.
Ne, já chci…
na tohle období zapomenout.
Jako chce na svou minulost zapomenout Marie.
A chci už být v klidu.
Když se mu omluvím, vyvolá to další hádku.
Těch už máme ve skupině dost. Zrovna jedna probíhá.
Vím, že jsem moc nepřispěl, ale až bude po všem, všichni…
Tys to viděl. Řekni jim to, Jakube!
Nikdy tu nebude klid, když dva z mých učedníků
vůči sobě chovají vzájemnou zášť.
Víš, co musíš udělat.
Byl to dlouhý den.
Jdu se teď vyspat.
Dobrou, Matouši.
Dobrou, rabi.
Dík, žes mě vyslechl.
Kdo bude udržovat oheň?
Musíš mu říct, že to bylo míněno jen obrazně.
Já jen chci jít spát.
- Marie, Támar, Rámo, stan je hotový. - Díky Bohu.
Neřekl bych.
- Ondřeji, náš stan je hotový. - Bezva.
Slyšel jsem, že tu někdo zvýšil hlas. Nehádáte se?
- Řešíme, kdo si vezme třetí hlídku. - Není na řadě Ondřej?
Jan si ji vezme za mě.
Velmi laskavé, Jane.
Tadeáši, kde dneska spíš?
- Tuhle noc mám na starost oheň. - Jo.
- Ale kde bude spát Matouš? - Mám místo.
- Tadeášovo. - Díky, Malý Jakube.
Zete, ty budeš spát před stanem žen?
Jako vždy.
- Matouši, mluvils s Ježíšem? Je v pořádku? - Jo, jo. Ano, šel spát.
No tak fajn.
Dobrou noc.
Nech nás ulehnout, Adonaii, náš Bože, v pokoji.
A dej, náš králi, abychom povstali k životu.
Rozestři nad námi suku svého pokoje,
veď nás dobrou radou
a pomoz nám pro svoje jméno.
Chraň nás.
Odvrať od nás nepřátele,
nemoci, hlad i trápení.
Odvrať veškerá protivenství před námi i za námi
a skryj nás ve stínu svých křídel.
Neboť jsi Bůh, který nás střeží i spasí,
ano, velkorysý a slitovný Hospodin a král.
Opatruj naše vycházení i příchody k životu a míru, nyní i navždy.
Přemýšlel jsem.
Skála může znamenat základní kámen budovy, ale není tím, co je vidět na první pohled.
- Ani nejvyšší bod. - Přesně.
Asi se zeptáme Ježíše, jestli Šimon bude základní kámen,
na kterém stojí jeho církev…
Jsem si jistý, že základní kámen je Ježíš.
Jedním z hlavních, na kterých je postavená jeho církev,
protože pak bychom my mohli být prapory.
Vlající z cimbuří?
- Co je s cimbuřím? - Nic.
Já to vím a nelíbí se mi to.
Když už nejsou dva Šimonové, můžu jsi vzít zpátky své jméno?
Ne.
- Dobrý den, příteli. - Dobrý den.
- Co tu máme? - Máme tu karob, moruše, pistácie!
Pistácie by byly výborné.
Jidáši, máme v měšci dost na 16 porcí?
- Asi jen když budou neloupané. - Neloupané nám nevadí.
- Šestnáct porcí, prosím. - Jistě.
Natanaeli. Tadeáši.
Pomůžete je rozdělit?
Prosím.
Díky.
Vypadají výtečně.
- Tak prosím. Mockrát díky. - Díky, rabi.
Vřelý dík, pane.
- Díky, příteli. - Za málo.
Díky, Natanaeli.
- Prosím, Filipe. - Na koš.
- Na koš, jo. - Díky.
Dobrou chuť.
- Jo a Ondřej. - Děkuju.
A ty a já.
Podívej, osm porcí rozdělených stejnoměrně do posledního ořechu.
Dobře.
Jsou slané a budeme mít žízeň.
- Šimone, máš plnou láhev? - Petr. Jsem Petr.
Jo.
Víš, chviličku potrvá, než si zvykneme na Petra.
Jsme jen smrtelníci.
Odpověď na první otázku zní… ano. Ta láhev je plná.
Výborně.
Takže…
můj bratr je skála.
- Možná bych měl nosit ramena trochu výš. - Jo, a ve víc ohledech.
Měl bys v sobě přestat dusit svou paniku tak,
že vždycky exploduje v tu nejnevhodnější dobu.
Janovu smrt jsem zvládl líp, než bych ji zvládal před rokem.
A budu muset začít…
Já nevím, kde začít. Neřekl mi podrobnosti.
Řekl, ale jako…
jinotaj.
Jako v hebrejské škole,
když rabi Mordechaj četl z pasáže Šemot,
kde chtěl Bůh usmrtit Mojžíše v poušti, kde nocoval.
Nejpodivnější příběh ze všech, co?
A pak jeho žena obřezala předkožku syna, dotkla se jeho nohou a řekla:
"Jsi můj ženich získaný krví."
A pak prostě…
- Pokračoval dál! - K další pasáži.
Žádné vysvětlení, vůbec nic.
Všichni jsme seděli naprosto zmatení.
Ale Ježíš není rabi Mordechaj.
Jo a… nejsme už děti, co blbnou a chtějí si hrát venku.
Tohle je skutečnost.
Víš, já jsem špatně nesl, když Edena potratila.
Pochyboval jsem o něm.
Měl jsi dost víry, abys vystoupil z člunu na vodu.
A topil se.
Víš, Natanael měl pravdu. Jsme jen smrtelníci.
Když to zase zkazím, změní názor a dá ten titul jinému?
- Nemysli na to. - Ale já myslím, Ondřeji, myslím, já…
Nevšiml sis, jak jsem se v noci převracel?
Já spím jako zabitý, Šimone.
- Petře. Petře. - Jo.
- Petře. Petře. Petře. - Jasně.
- Dobře. Dobře. - Petře. Petře.
Tak jak se rozhoduješ?
Co myslíš?
Co napíšeš?
Všimla jsem si, žes nezapsal rozhovor s tím obchodníkem.
Kdyby byl důležitý, poznám to.
Ale jak?
Ježíš se na mě vždycky tak podívá, a já už vím.
Máme dohodu.
Je to pro tebe velká čest…
být jeho písař.
Asi ano.
Matouši, cítíš se dobře?
Nesnědl jsi žádnou pistácii.
Šetřím si je na později.
Proč se tak koukal?
Chce, abys zapsal i tenhle rozhovor se mnou?
Ne. Měl bych ale udělat něco jiného.
Omluv mě, prosím, Támar.
Šalom.
- Budeš je dojídat? - Můžeš si je vzít.
Díky.
Ondřeji? Můžu chvilku mluvit s tvým bratrem?
Promiň. Ne.
Abys mohl mluvit se skálou, musíš si podat formální žádost.
Písemně.
To byl vtip.
To byl vtip. Jen vtip. Jasně, že můžeš.
- Jdu se podívat, jak Jakub a Jan trucujou. - Jen do toho, běž si.
- Dobré ráno. - Omlouvám se.
- Říkám "dobré ráno". - Ne, já tě slyšel.
Omlouvám se za to,
co jsem ti udělal.
Už je to přes rok a dochází mi,
že jsem se ti nikdy neomluvil za svou roli ohledně tvého dluhu na daních
ani za spolupráci s Quintem při hlášení o tvé činnosti.
Zvláštní.
Po kázání, tom velkém,
jsem šel hned za rodiči, abych se jim omluvil za své jednání.
Měl jsem jít i za tebou.
A teď se cítím hůř
a nezlepší se to, dokud tě nepožádám o odpuštění.
A tohle teď dělám.
No, vlastně se ti jen omlouvám.
Odpuštění je dar, který můžeš dát.
Nebo nemusíš.
- Potvrzeno. - Dobře.
Co se tu děje?
Výnos.
Z Jeruzaléma.
Jmenovitý.
Oficiálně má být vyšetřován pro rouhání.
Ježíš z Nazaretu.
Jak to mohlo v radě projít tak rychle?
To asi víme oba.
Z toho nevzejde nic dobrého.
- Jaire, je čas. - Na co?
Vydám se do Kafarnaa a do Jeruzaléma.
Jak myslíš.
Udělám to, co jsem si vždycky zakazoval.
Jsi zvídavý muž. Asi víš, kdo je můj otec.
Ano. Arnan.
Potom víš, jaké má zdroje a vliv.
Normálně bych naléhal, abys mě tu nenechával s rabim Akivou.
Ale to by bylo sobecké.
Budeš užitečnější jako člen sanhedrinu, než abys byl tady.
Doteď jsem tomu nevěřil.
- Můžeš urychlit administrativu? - Můžu a urychlím.
Díky.
Adonai s tebou, příteli.
No a mám ti taky říkat Petře?
Nebo ti tak říká jen on?
Myslím, že už…
všichni.
Odteď.
Napořád.
Na tomhle světě je tolik Šimonů.
Ale žádný, co se jmenuje Petr.
Hodí se to k tobě.
Jsi výjimečný.
Dobrou.
Já…
Petře, je dost pozdě.
Totéž bych mohl říct já tobě.
To bys asi mohl. Něco ti nedá spát?
Na totéž se můžu zeptat tebe.
Co mám dělat, když je tu někdo, kdo proti mně zhřešil?
Ohavně, opakovaně a bez lítosti.
Neumím si představit, kdo to byl.
Zradil náš lid, když dělal pro Řím. To zaprvé.
To byl hřích proti nám a proti našemu odkazu.
Neprojevil slitování, když ho Ondřej prosil o čas navíc
u dluhu na daních,
dokonce mu naúčtoval 60 % navíc z prodlení.
Víš, že chtěl, aby nám Řím jako zástavu zabavil loď?
Což by nám znemožnilo pracovat a skončili bychom ve vězení.
Takže by Edena hladověla.
Když po něm Quintus chtěl, aby mě špehoval, ani nezaváhal.
To je sedm bodů a ještě jsem se nedostal ke skutečnosti,
že byl připravený mě vydat hned to ráno, kdy…
To ráno, kdy co?
- Vždyť víš. - Vím to.
Možná byl připravený tě vydat, ale nakonec k tomu nedošlo.
Takže to zatím ponechme na sedmi bodech.
Ucelený počet.
Sedmkrát proti mně zhřešil a já mu mám jen tak odpustit?
Ne.
Ne, sedmkrát, ale sedmdesátkrát sedmkrát.
Možná bych se tolika dopočítal,
kdybych tu vyjmenoval všechny poklesky a jejich důsledky.
Víš, já to nemyslím jako doslova sedmdesát sedmkrát.
Sedmdesát sedmkrát. Završení kompletního počtu.
Nekonečné odpuštění, a to bez hranic.
Podívej, před pár dny
jsi mi dal nové jméno a říkal jsi velké věci.
Ale ať už jsem Šimon nebo Petr,
jsem tentýž člověk, co jsem byl předtím.
Jenom člověk. A tohle nedokážu.
Nikdo mi to nemůže vyčítat.
Hovořils o následcích Matoušových činů.
- Co okolnosti, do nichž tě zavedly? - Jo, tak ty mám v hlavě pořád.
Proto jsem tu a nespím vedle Edeny.
Jenže potom, Petře, když vyšlo slunce…
Vím, je to těžké.
Proč je to vždycky tak těžké?
Lidé si to jen komplikují, když spoléhají na vlastní rozumnost.
Nebudu tě rušit.
Víte, proč jsou pořád tady?
Povím vám to.
Protože jim je dobře.
Nenapadlo by vás to, protože žijí ve stanovém městečku,
zatímco vy v domech s pevnými střechami nad hlavou.
Jenže podstatou problému je,
že kdyby měli problém spát na zemi a ve špíně,
dávno by už odsud odešli.
Nemůžeme ovlivnit, co poutníci dokážou vytrpět
jen pro nejmenší šanci, že se dozví víc z učení Ježíše z Nazaretu.
- V tomhle jsou nezdolní. - Omyl!
Tohle je tvůj problém, Gaie.
Bereš vše jako hotovou věc.
Teď jsou možná poutníci nezdolní,
ale použij svou představivost.
Chci, aby do týdne všichni do jednoho odtáhli
a byli problém někoho jiného. Rozuměl jsi?
Ano, domine.
A teď zmizte.
- Čím začneme, primi? - Já už něco vymyslím.
Gaie.
Dobré ráno, Matouši.
Nevypadá to jako dobré ráno. Není ti dobře?
Jenom…
Práce.
Je mi dobře, Matouši.
Umíš dost věcí, Gaie.
- Díky. - Ale nejsi příliš dobrý lhář.
Určitě ti není dobře.
- Má tvá rodina problémy? - Co ty víš o rodině?
Podívej…
Jsem vážně rád, že sis našel přátele.
Ale rodina je složitá věc.
Jsem bezmocný.
Máš pravdu, Gaie.
Já toho o rodině moc nevím a všechno jen komplikuju.
- To neříkej. - Ale můj učitel, ten…
Umí zjednodušit život.
Každé ráno se probudím s hlavou plnou myšlenek a strachu.
Padají na mě pochybnosti a lítost.
No ano.
A pak se chvíli zamyslím a vybavím si…
Co? Co? Co si vybavíš?
Že mám dnes jediný úkol.
Následovat ho.
Zbytek nějak dopadne.
To ti přeju.
Můžeš přijít.
Navštívit ho.
Brzy bude mít kázání. Možná zítra.
Ne. Ne.
Nedoporučuji vám žádná veřejná vystoupení. Teď chvíli ne.
- Nerozhoduji, kdy a kde to bude. - Jestli máš nějaký vliv, uplatni ho.
Není to bezpečné.
A neměli by nás vidět spolu.
Dávej na sebe pozor.
- Jakube, je to dost dlouhý? - Kolik nádob máme?
- Čtyři. - Čtyři?
Ano.
Prý dorazí ještě další čtyři.
Jakube, jak dlouhé by to mělo být?
- Asi je to dobrý. - Zkus to.
Musím na tom udělat dva uzly. Abba dělá dva.
Uvaž to jen jednou.
Potřebujem tři lidi na pomoc s prořezáváním v olivovém háji.
- Pomůžu. - Já jdu.
- Jdu tam. - Tomáši, Tomáši, počkej…
- Matouši, můžeš jít ty? - A kam?
Ženy potřebujou pomoc s prořezáváním olivového háje.
- Asi můžeme pomoct. - Dobře.
- Co budu dělat? - Jsem připravený.
Tak dobře.
Musíme jít na trh.
- Co? - Šimon má pravdu. Petr. To je fuk.
Víš, neměl bys zatahovat Rámu do těch her kolem oblečení.
Mluvil jsem s abbou a on souhlasí. Zní to romanticky, tedy teď,
ale za deset let si bude přát něco pořádnýho.
Tak to je problém. Protože nemáme žádné peníze.
Iminy proslulé skořicové koláče.
Výměnný obchod.
Jdeme.
Kolik nám to tak může hodit?
No, budeš se divit. Tím jen začnem. Vypracujeme se, ne?
Odpouštím ti.
Vše je odpuštěno.
Až do konce světa, jo?
Ano.
A je to.
VYVOLENÍ