Fülöp szerepét mostantól Reza Diako alakítja.
Rabbi?
- Csak idekészítem ezt. - Semmi baj. Kérlek, gyere be!
Ülj le mellém!
Kérlek!
Hogy bírod?
Nem is tudom, mit mondjak.
Azt hittem, sokkal rosszabb lesz.
Gondolom, hogy Simon is ezt hiszi. Öt percenként ellenőriz.
Ahogy te ellenőrzöl engem?
Mindnyájunknál régebben ismerted Jánost.
De te vagy...
Mi vagyok?
Úgy értem, te...
Akkor miért kell ellenőrizned?
Jól van.
Én csak...
Úgy értem, te rejtély vagy.
Tudom.
Kicsit száraz.
Kicsit?
Olyan ízű, mint Elizeus csontjai.
Szabad nevetnünk?
Miért ne?
Előfordul, hogy a legharsányabb nevetés
a temetés idején tör ránk.
A szívünk olyan érzékeny, hogy nem tudunk parancsolni az érzelmeinknek.
Nevetünk és sírunk szinte egyszerre.
Gyerekkorunkban Shiva idején János
soha nem bírt hét napon át komor maradni.
Soha.
Bűntudatom van.
- Össze kellene omlanom. - Nem.
Nem, András, a gyászban nincs olyan, hogy „kellene”.
A gyásznak nincs helyes módja.
Te már akkor is gyászoltál, mikor Jánost letartóztatták.
Az összeomlással sem tiszteled meg jobban János emlékét,
mint azzal, ha nem érzel semmit.
Szóval...
szerinted rejtély vagyok?
Nem úgy értem, hogy te...
János mit mondott, ki vagyok?
János azt mondta,
az „egyetlen”.
- Mit csinálsz? - Adtál egy ötletet.
- Hagyományosan hol tartjuk a Shivát? - A halott házában?
Hol volt János otthona?
A szabad ég alatt.
Hívd a többieket!
Qoheleth, Dávid fiának szavai:
„Igen nagy hiábavalóság, mondja a Prédikátor. Minden hiábavalóság!
Láttam, hogy mindaz, amit véghezvisznek a nap alatt,
csupán hiábavalóság
és hasztalan erőlködés.
Megvan az ideje a megkeresésnek
és az elvesztésnek.
Ideje a megőrzésnek,
ideje az eldobásnak.
Ideje az eltépésnek,
ideje a megvarrásnak.
Ideje a hallgatásnak
és ideje a beszédnek.
Aki szereti a pénzt, nem elégszik meg a pénzzel,
sem a jövedelemmel az, aki szereti a vagyont.”
Először csak a száraz évszakban fordult elő, de most mindig.
Aggódsz egy bizonyos dolog miatt, ez okozhatja az álmatlan éjszakákat?
Nem, ez inkább folytonos rettegés.
Mintha kígyó lenne az ágyam alatt, vagy oroszlán az ajtóm előtt.
Nátán,
az őseink szenvedése tovább él a testünkben.
- Hogy érted? - Egyiptom,
a negyven év vándorlás,
a babiloni fogság.
Mindez a fájdalom és félelem
beleivódott a vérünkbe, a csontjainkba, történeteinkbe.
Én csak aludni szeretnék.
Nem változtathatok a véremen, a zsidóságomon.
Valóban nem.
De imádkozhatsz.
Imádkozhatunk együtt akár minden nap.
„Aki a Felséges rejtekében lakik,
a Mindenható árnyékában pihen.”
Köszönöm, hogy eljöttél.
Köszönöm, rabbi!
Bárcsak csodatévő lehetnék!
Én hallottam egyről.
- Üdvözlöm Ilát. - Átadom.
- Shalom, Shalom! - Shalom, Shalom!
Shalom.
Már meg akartam kérdezni, hogy vagytok otthon.
Tudod, amióta...
A lányom csak aludt, Juszif,
csak ennyit mondhatunk.
Elképzelted, mi lenne, ha akkor más posztra kerülsz?
Nem akarom.
Hírek Jeruzsálemből.
Shmuel rabbi bekerült a szanhedrinbe.
Sammaj rabbi pedig ma felszólal az ülésen.
Akkor Nikodémusznak is ott kell lennie.
Mostanában sok ülést kihagyott,
és nem küldtük el neki a leveled.
Vajon eljutott Jeruzsálembe a korazimi beszéd híre?
Miért ne jutott volna el?
De a beszéd talán elhalványul...
a pletykák mellett, amik a tízvárosról terjednek.
Több, mint pletyka. Olvasd!
Biztos az az előnyös oldalam?
Te mondtad.
Tévedek?
Ez mellszobor. Az előnyös oldalad minden irányból látszik.
Nem szobrászati leckékért fizetlek.
Quintus, én nem...
Mondd gyorsan, aztán menj!
Túl könnyű. Ne ma. Hagyjatok!
Várj, épp benne vagyok...
ebben.
Megmondanám a szobrásznak, hogy a rosszabbik feled örökíti meg,
- Tessék! - Ne ma.
Ma a legfrissebb hírek kellenek a Názáreti Jézusról.
Katonai hírszerzés.
Ez a két szó együtt mindig oxymoron.
- Atticus. - Quintus, mesélj Jézusról!
Jól van, csak...
Csak...
Nincs változás. Beszéltem Jézussal.
Ott voltál. Megegyeztünk.
- Nincs új hír? - Nincs.
A zsidóknak vannak híreik.
Persze, a zsidók tudnak a másik zsidóról.
Szerintem nem érted, mi a szerepem.
- Az egész az orrod előtt zajlik. - Világosíts fel, nyomozó,
- mi ilyen fontos? - Olyan, mintha...
elkezdődne valami.
Talán háború.
Nem végzem el a te munkád,
nem nehezítem meg Jézus követőinek az életét.
Nem oszlatom fel a gyűléseiket, nem űzöm ki a zarándokokat, tu comprendi?
Félsz valamitől.
Jobban ismerem a zsidóimat, mint te.
Mi ütött beléd?
Az egyetlen, amiért még élvezed Cézár kegyét, az a bevételed.
Szépen nő. Spettacolare, dominus.
De jó lenne,
ha tennél valamit.
Vagy hírhedt leszel, hogy te felügyelted a várost, ahol a forradalom kitört.
Ave, Cézár!
Ave!
Szerinted a völgybe vezet minket?
Északra tartunk, a Jordánhoz.
Mérom vizéhez?
Mérom?
Ahol Józsué legyőzte a kánaániakat.
Talán itt történik végre valami nagy dolog.
Már sok nagy dolog történt.
Fogadok, hogy a Hermón hegyhez megyünk.
Ezer éve nem láttam havat.
Ézsaiás: „Ha vétkeitek skarlátpirosak is, hófehérek lesznek.”
- Ez is. - Igen még egy.
Mi köze Jánoshoz a Hermón hegynek?
Még a Shiva hét napjában vagyunk.
A Shiva legalább annyira szól az élőkről, mint a halottakról.
Ez még nem magyarázza meg, hogy miért erre megyünk.
Miért nem várunk, amíg odaérkezünk?
Azoknak jó lenne tudni, akik a nehéz holmit cipelik, Kis Jakab.
Tarts ki, János!
Biztos, hogy jól értetted őt?
Azt mondta, útközben beszélhetünk.
De most a Keresztelő a fontos, nem mi.
Csak elmondom, amit mondott. Még mosolygott is.
Jól van.
Akkor rajta! Intézzük el mielőbb.
Gyerünk, biztos menni fog.
Mi az? Én csak...
Rabbi.
Á, itt vagytok. Már vártalak titeket.
Mi volt Kafninál?
Ha minden jól ment volna, arról már tudnánk.
De van más megoldás.
A Kiddushin.
- Ismered. Hát persze. - Igen.
Rabbi, elhagytam apám, hogy kövesselek,
és ezért nyers és kemény szavakat kaptam tőle.
Ilyet én is átéltem.
Számomra te lettél olyan apa-féle.
János már vállalta, hogy Tamás tanúja lesz.
Mint lelki apám,
hozzáadnál?
Nem akarunk terhelni.
Nem azért jöttél el, hogy megszenteld, amit Kafni megtagadott.
Nem.
Nem, Tamás.
Tévedsz.
Jöjjön ide mindenki!
Sokan azt hiszik, tudják, miért vagyok itt.
Azt hiszitek, békességet hoztam a földre?
Nem békességet hozok,
hanem kardot.
Megosztottságot, Zé.
Ha egy családban, vagy azon túl
valaki úgy dönt, hogy követ engem,
az azt jelentheti, hogy egy házban
öten megosztottak lesznek,
három kettő ellen fordul és kettő három ellen.
Miért?
Ezt látjuk Rémánál és apjánál.
Nincs szándékomban családokat megosztani,
de a követésem
jelentheti azt, hogy a hozzátok legközelebb állók meggyűlölnek.
Mert nem hisznek.
De nem apánk és anyánk tisztelete az egyik parancsolat?
A szülők tisztelete
az egyik legfontosabb társadalmi és lelki kötelezettség,
de nem előbbre való az istenhitnél.
Aki jobban szereti apját vagy anyját, mint engem, az nem méltó hozzám.
Téged választunk.
Akkor eldöntötted?
Vállalod, hogy a tanúm leszel?
A részleteket az út után beszéljük meg,
amikor letelt a Shiva az unokatestvéremért.
Persze.
Tamás,
mi lesz a mohar, amit Rémanak adsz?
Már megbeszéltük.
Réma azt mondta, nem kell neki semmi...
Tamás.
Megengeded, hogy elraboljam Tamást egy percre?
Rossz ötlet.
Mi a rossz ötlet?
Nem adni ajándékot a feleségednek.
Főleg az, hogy elhiszed, hogy nem kér ajándékot.
Nem.
Higgy egy nős embernek, jó?
Ezek a szavak nem azt jelentik, amit hiszel.
Hadd magyarázzak el valamit!
Rabbi, szükséged van még rá?
Nincs. Kérlek, igazítsd el!
Mi pedig menjünk tovább!
Megmondom, mit fogsz csinálni.
Miről beszélsz?
- Miért nevetek? - Tréfálsz?
Áldott vagy Te, Urunk, Istenünk, a mindenség királya,
ki életet adtál, és lehetővé tetted,
hogy megérjük ezt a napot.
Ilyen magasra jutni Felső-Galilea kikötőjéből.
Kafarnaumból.
- „Nemzedékről nemzedékre... - El tudod hinni, Mojse?
dicsérik műveidet,
Mojse, én mondom,
amikor ez a kölyök megérkezett a Szent Városba,
áradt belőle a hal és a naivitás szaga.
Én...
meditálok.
Bergamot.
Jázmin és...
balzsam a Holt-tenger partjáról.
Higgy nekem, Mojse,
olyan rabbi köntösét igazgatod most, akinek a nevét megjegyzi a történelem.
Fiaidnak is emlegeted majd ezt a napot.
Neked ez csak erről szól, Janni? A hírnévről?
A különleges ruháról és drága illatról?
Ha megérdemelt.
Bárki értesíthette volna a tanácsot.
Kérlek, menj ki, Mojse!
Imádkoztam azzal az emberrel, Janni.
Tessék?
A tízvárosban, amíg ti a tanúkkal voltatok elfoglalva,
véletlenül összetalálkoztam vele.
Sosem mondtad.
Nem olyan volt, amilyennek gondoltam, vagy ahogy emlékeztem rá Kafarnaumból.
Őszintének tűnt, elgondolkodtatott.
Az őszinteség színlelt is lehet.
Nem éreztem a gonoszt, amire számítottam.
Csak Isten tudja felmérni egy ember szívét, ezt nem te döntöd el.
- Akkor miért én kapom a posztot? - Senki sem ad neked semmit.
- Kiérdemelted. - Hogyan?
Tanultam, jelentéseket írtam, találkoztam a viszálykodó vezetőkkel,
de mire volt ez jó?
Hogyan segítette elő a hitünk, a népünk ügyét?
Kimerültél.
Nem csoda, hogy ideges vagy. A sokféle érzelem...
Igen, kimerültem attól, hogy milyen üres ez az egész ünneplés,
ahogy pózolunk és gratulálnak.
- Mihez? - Shmuel, megígérem,
ha meghallod Sammaj beszédét, minden értelmet nyer.
CAESAREA PHILIPPI CEDES
Még nem kérdeztem. Jól vagy?
Jól vagyok.
Békés.
János is ezt akarná, hm?
Te nem kérdezted, hogy vagyok.
Bocsáss meg! Hogy vagy?
Ne, csak tréfáltam.
Ettől tartottam.
Caesarea Philippi.
Hé!
Lehet, hogy itt éltél,
de már nem az vagy, aki a nap közepén összerogyott
az ócska lakása közepén.
Kösz, hogy emlékeztetsz.
Csak segíteni próbálok.
Kánaán istene, Baal. Itt imádták.
Sok helyen imádták, de itt különösen.
- Miért? - A vízért.
Az eső istenének tartották Baalt.
Forrás tört elő a szikla oldalában lévő barlangból.
Ott ered a Jordán.
Leeresztettek egy követ, hogy megmérjék a mélységét,
de nem érték el az alját.
Üdv a pokol kapujánál!
Ugye, itt még vonzóbb a mi finom kóser ételünk gondolata?
Igazat mond.
Azokat a kecskéket feláldozzák a templomban?
Nem, annál sokkal rosszabb.
Friss halért mentünk Kafarnaumba,
nem nagy elméket keresni.
Mégis, bármilyen hihetetlen,
Felső-Galilea eldugott sarkából
kiemelkedett egy nagyszerű szellem,
aki tettrekész, alapos és kiváló.
Csak örülhetünk, hogy rátaláltunk
Shmuel rabbira, Jozef fiára,
és üdvözölhetjük a nagytanácsban,
ahol Szeled rabbit követi a hetvenedik székben.
Hacsak nem egy sírban éltél az elmúlt hat hónapban,
mind tudunk a názáreti Jézusról, aki eddig találgatások, kíváncsiskodó megfigyelések,
pletykák és szóbeszéd tárgya volt.
Hála Shmuel szorgalmas jelentéseinek, a szemtanúk beszámolóinak,
kiderült, hogy a legveszélyesebb és legfenyegetőbb alak
Aháb és Jezábel óta.
Jézus nem csupán semmibe vette a szent törvényt és hagyományt,
de még követőket is gyűjtött maga köré.
Útjai során a közvetlen kísérői adószedők, bűnösök, elfajzottak
és a negyedik filozófia hívei.
Zelóták?
A tanítványai között több nő is van,
egyikük egy pogány Etiópiából.
Nem egy, de két követője is
a néhai istenkáromló, Keresztelő János tanítványa is volt.
- Néhai? - Részben Shmuelnek köszönhetjük,
hogy tájékoztathattuk a római hatóságokat a Keresztelő hollétéről.
Miért nem tanácskoztunk,
mielőtt együttműködtünk Rómával, és átadtunk nekik egy népünkből valót.
Simeon, te rokonszenvezel a Keresztelővel,
aki viperafajzatnak nevezett minket? Anyánk gyilkosának?
Sammaj!
Eleget beszéltél már.
Rég véget ért a türelmes megfigyelés ideje.
Mostantól azonnal jelentést kell tenni a tanácsnak a Názáreti Jézus
hollétéről és tetteiről.
Az adott körzet legfelsőbb vezetői
kérdezzék ki és leplezzék le Jézust.
Hallgassák figyelmesen, mit mond,
és zavarják bele a saját tanításaiba.
Ha a saját tanításain keresztül szorítjuk sarokba,
úgy, hogy az emberek könnyen felismerjék az eretnekséget,
akkor elfordulnak tőle.
Gyengíthetjük a befolyását.
És hogy mi történjék, ha csapdába esett, és elénk vezetik?
Még ha istenkáromlónak találjuk is,
arra biztatlak titeket, hogy ne engedjetek
annak a késztetésnek, hogy Mózes törvényét érvényesítsétek.
A megkövezés...
nemcsak szennyel jár,
de megkövezni a nép prédikátorát
hatalmas káoszt idézhet elő.
Meg kell győznünk Rómát,
hogy számukra is nagy gondot és veszélyt jelent a názáreti.
Bár a megszállás
valóban végtelen fájdalmat okoz a népünknek,
józanul el kell ismernünk,
hogy a rómaiak hatékonyabban tudnak felkutatni és megölni embereket.
Erre nincs lehetőségünk, sem annyi erőforrás nem áll rendelkezésünkre.
Továbbra is el kell választanunk az ő hatalmukat a miénktől.
Nem engedhetjük meg magunknak,
hogy rendbontóknak tekintsenek minket.
Pilátus fiatal és nehezen boldogul,
tehát nem fogja tűrni ezt,
és nem szabad újra okot adnunk neki
valami hirtelen, meggondolatlan döntésre.
Róma erőlteti a saját, emberalkotta törvényeit,
és ha ez véletlenül kedvez nekünk, annál jobb.
Nekünk arra kell összpontosítanunk, hogy megóvjuk Isten törvényét
és hitünk szent hagyományait.
Érthető?
Írjátok meg a rendeletet, és mutassátok be nekem.
Az ülésnek vége.
Kajafás, ez a jelentés túlzó. Torz és elfogult.
Azt mondtam, mára végeztünk, Simeon.
Gyertek!
Rabbi, ez a hely...
Ne haragudj, rabbi, de miért hoztál ide minket?
Ez förtelem.
- Ez elég erős kifejezés. - Rabbi,
Shiva idején?
Kerüljük félelemből a sötét helyeket,
vagy vigyünk oda fényt,
mint Simon és Júdás a missziós útjukon?
János talán félne ettől a helytől?
Annyira elförmedne attól, ami abban a templomban történik,
hogy képtelen lenne itt maradni?
Kinek mondjátok az Emberfiát?
Egyesek szerint Illés vagy, aki bűnbánatra szólít.
Mások szerint Jeremiás, mert őt is elutasították az akkori vezetők.
Vagy valamelyik próféta, aki Isten nevében szólt.
Jó, akkor most mi legyen, sorsoljunk?
Nátánaél, ez a te pillanatod. Add magad!
Van, aki szerint Keresztelő János vagy.
Ami nyilvánvalóan nem igaz.
Rendben, ezt mondják mások,
de ti kinek mondotok engem?
Téged?
Te vagy a Krisztus,
az élő Isten Fia.
Baal és Pán szobrai és más bálványok, amik mellett elmentünk,
halottak és omladoznak, de mi élő Istent imádunk,
és te...
Te vagy a fia.
Áldott vagy, Simon, Jóna fia,
mert nem test és vér fedte fel ezt előtted,
hanem az én mennyei Atyám.
A neved eddig Simon volt, „ő, aki hall”.
De mától Péternek hívlak.
Kőszikla.
És én ezen a kősziklán
építem majd fel egyházamat,
és a pokol kapui sem diadalmaskodnak rajta.
Ez itt a halál helye,
és én itt mondom el nektek: A halálnak nincs hatalma
fogva tartani az én megváltott népemet.
Mert én élek, ti is élni fogtok.
Nektek adom a mennyek országának kulcsait,
és amit megköttök a földön, kötve lesz az a mennyekben is,
és amit feloldotok a földön, oldva lesz az a mennyekben is.
Felhatalmazást kaptok,
hogy elmondjátok másoknak az igazságot, amit én elmondtam nektek,
hogy a megtérőknek helye van a mennyek országában.
Megvallottátok, hogy én vagyok a Krisztus,
és a ti hatásotokra idővel ezt sokan mások is megvallják.
Később megmagyarázom,
de most még hallgassatok erről.
Megparancsolom, hogy még ne mondjátok el senkinek.
Rabbi, van, aki már tudja, hogy te vagy a Messiás.
Miért hallgassunk róla?
Bizonyos helyeken egyeseknél
fontos volt, hogy megtudják és higgyenek,
de most,
ha népünk ezen a vidéken meghallja, hogy eljött a Messiás,
tömegek indulnak meg, hogy csatlakozzanak hozzá,
mint valami hadvezérhez, hogy harcoljanak Róma ellen.
Azt akarom, hogy az igazi énem miatt kövessenek,
úgy, mint Péter,
nem azért, mert félreértik a címet, amit viselek.
Népünk készen áll, hogy higgyen benned és harcoljon veled.
Mi másért hoztál ide minket, a halál helyére,
mint hogy legyőzzük?
Az is eljön idővel.
Most azzal akarom megtisztelni Jánost,
hogy megmutatom, mit akart itt tenni.
Előkészítette az utat nekem,
hogy felépíthessem az egyházam,
amit semmi nem állíthat meg még egy ilyen helyen sem.
János nem félt a gonosztól és hűséges maradt mindenütt,
nektek is annak kell lennetek
még a pokol kapujánál is.
Készen állsz, hogy János nyomában járj,
és az enyémben?
Akkor is, ha ez ilyen helyekre vezet?
Ez minden.
Mennünk kellene.
Várj, segítek, Kis Jakab!
Köszönöm!
Péter, a kőszikla.
Látod ezt?
Négy lovas várja, hogy szétvigye az üzenetet egész Izráelbe,
mindezt miattad.
A munkádnak köszönhetően.
Meghalt.
Meghal, mihelyt tesz egy rossz lépést és nekitámad Rómának.
Nem. Úgy értem, a Keresztelő.
Sammaj mondta.
Először én adtam át Jánost a hatóságoknak.
Mert előrelátó vagy.
Van szemed, hogy előre meglásd a következményeket,
amit mások nem vesznek figyelembe.
Most az egész szanhedrin értesült a tehetségedről.
Figyelsz rám?
Én...
Figyelek.
Szerintem neked kellene a szanhedrin elé vezetned Jézust.
Nekem?
Kafarnaumi vagy,
ismered a követőit, kétszer beszéltél vele.
Megpróbálhatnád megtalálni.
Igazad van.
Shalom! Élsz még?
Igen, csak elgondolkoztam.
Igen. Megpróbálom megtalálni.
- Remélem. - Készen állok.
Szoríthatnánk rajta.
Letűztem, most már húzhatod onnan.
Jó, csak húzd szorosra!
Kezdem megszokni.
Bárki mondhatta volna.
- Akkor miért nem mondtad? - És te?
Azt hittem, olyan, mint amikor Jézus kérdéseket tesz fel
a tanítása részeként.
Simon válaszolta meg először.
Nem is tudom, hívhatjuk-e még Simonnak.
Igen? Jézus új nevet adott mindnyájunknak.
- A Jánost és a Jakabot használjuk. - Ezért mondtam.
- Mit mondunk eemának? - Nem mondhatunk neki semmit.
Nem tudhatja.
Miért kellett felhoznod eemát?!
- Ez elég lesz éjszakára, nem? - De.
Fülöp is hoz még valamennyit, úgyhogy bőven.
Jól van.
Almát?
Kérek.
Köszönöm.
Sok van, ha még kérsz...
Ha kérne még, szólt volna.
Én például hármat kérek.
Eema úgyis rájön. Mindig mindenre rájön.
Nem értem.
Simon, bocsánat, Péter tényleg a legjobb tanítvány?
Jézus „legjobbat” mondott?
Leírtam. Nem használta a „legjobb” szót.
Számít ez?
Én nem vagyok veletek olyan régen, de úgy tűnik, Péter a legjobb.
- Benne van a legjobb három-négyben. - Ki a másik három?
És milyen méréssel határozzuk meg a rangsort?
Ki beszélt itt rangsorról? Mi ez, a hadsereg?
- Épp ellenkezőleg. Jézus jelezte is. - Egyértelmű, hogy Péter vezető.
Ez azt jelenti, hogy a többiek kevésbé fontosak?
Senki nem kérdezett, de szerintem aludnunk kellene.
- Én nem tudok aludni ma éjjel. - Remek! Átveszed a harmadik őrséget?
Enyém lenne a harmadik őrség,
- de ha úgyse tudsz aludni... - Nem így értettem.
- Vedd át az őrséget! - Csak szófordulat volt, András.
- Vedd át az őrséget! - Nem kell komolyan venni minden szavam.
- Én aludni fogok, álmos vagyok. - Nekem is kell aludnom.
- Vedd át a harmadik őrséget! - Vegye át Jakab!
Máté, mindenki lenyugodott éjszakára?
Nem hinném, hogy ez a megfelelő szó.
Ezt nagyon szeretem benned. Mindig keresed a megfelelő szót.
Mi van veled?
Te nyugtalan vagy?
- Ha most nem jó, akkor majd... - Nem, ülj le, kérlek!
Hallgatlak.
Ma úgy tűnt, hogy kiemelted közülünk Simont.
Mármint Pétert.
Nem teljesen értem, hogy most mi a pozíciója és az mit jelent.
Azt hiszem, ő sem érti teljesen, hogy mit jelent ez.
Utána egész nap csendben volt, amit, bevallom, egyáltalán nem bántam.
Nem tudom, hallottad-e, de egyszer Szíriában Simon, vagyis Péter
azt ordította nekem a tűznél,
hogy én köpök a zsidók hitére,
soha nem felejti el, amit tettem vele, és soha nem bocsát meg.
Kérted a bocsánatát?
Minek, ha úgyse bocsát meg? Nincs értelme.
Máté,
nem azért kérsz bocsánatot, hogy megbocsássanak,
hanem hogy megbánd, amit tettél.
A megbocsátás ajándék, amit a másiktól kapsz.
Azt hiszem, nehezemre esik elfogadni,
hogy akire hivatalosan rábíztad a vezetést
és a mennyország kulcsait, az ilyen heves vérmérsékletű.
Tudom, hogy csak metafora, de nem viselkedik sziklaként!
Én átformálom az embereket.
Ezt mindenkinél jobban tudod.
Persze, azt választod, akit akarsz,
és a döntéseid sokszor nagyon különböznek másokétól, de...
rabbi, be kell vallanom,
ez fáj.
Nem tudod, milyen kegyetlen volt velem.
Vagy talán tudod, mégis őt emelted ki,
ami még fájdalmasabb.
- Én... - Igazad van.
Voltak idők, amikor Péter nagyon nyers volt veled,
és ez nem kedves mennyei Atyámnak és nekem sem.
Akkor miért?
Nem mindig ez a szempont számít,
de egyszerűen megkérdezem,
ki bántotta először a másikat?
Elméletben azzal, hogy elfogadtam a munkát Rómától...
Nem.
Nem elméletben.
Tényszerűen.
Azzal, hogy hátat fordítottam népünknek és kémkedtem Quintusnak,
és Pétert majdnem átadtam a rómaiaknak,
tönkretettem volna a családja életét.
Ezekért sosem kértél bocsánatot?
Nem, én csak...
el akarom felejteni azt az időt.
Ahogy Mária el akarja felejteni a múltját.
És szeretném megőrizni a békét.
Ha bocsánatot kérek, abból vita lesz.
Abból meg úgyis van elég, most is épp vitatkoznak.
Tudom, én nem tettem hozzá sokat, de akkor is.
Láttad, mondd meg, Jakab!
Addig nincs béke, amíg két követőm
neheztelést hordoz a szívében a másik iránt.
Tudod, mit kell tenned.
Hosszú nap volt.
Most megyek aludni.
Jó éjszakát, Máté!
Jó éjszakát, rabbi!
Köszönöm, hogy meghallgattál.
Ki fogja táplálni a tüzet?
Mondd meg neki, hogy ez csak szófordulat volt!
Csak aludni akarok.
- Mária, Támár, Réma, kész a sátor. - Hála Istennek!
Nem hinném.
- András! A mi sátrunk is kész. - Jól van.
Hallottam, hogy kiabáltok. Veszekedtetek valamin?
- Azon, hogy kié legyen a harmadik őrség. - Andrásé, nem?
János átveszi tőlem.
Kedves tőled, János.
Taddeus, te hol alszol?
- Ma én őrzöm a tüzet. - Értem.
- De hol alszik Máté? - Nálam van hely.
- Taddeus miatt. - Köszönöm, Kis Jakab!
Zé, te a nők sátra mellett alszol?
Mint mindig.
- Máté, te beszéltél Jézussal, jól van? - Igen. Lefeküdt aludni.
Akkor jó.
Jó éjszakát!
Adonáj, Istenünk, hadd feküdjünk le békében,
aztán ébressz újra minket, Urunk, életre!
Feszítsd ki felettünk békéd Szukkótját,
igazíts el minket jó tanácsoddal,
és segíts meg minket neved kedvéért!
Oltalmazz bennünket!
Tarts távol tőlünk ellenséget,
ragályt, kardot, éhínséget és nyomorúságot!
Távolíts el minden akadályt előlünk és mögülünk,
rejts minket védőszárnyad alá,
mert te vagy a mi óvó és szabadító Istenünk,
kegyes és irgalmas Isten és Király.
Induláskor és érkezéskor őrizd lépteinket mindörökké!
Gondolkoztam.
Lehet, hogy a szikla az épület alapja, de nem az tűnik szembe először.
- Nem a legmagasabb pont. - Pontosan.
Megkérdezhetjük Jézust, hogy ha Simon az alapkő,
amire az egyház épül...
Biztos, hogy Jézus az alapkő.
Az egyik kőszikla, amire az egyház épül,
akkor talán mi lehetünk a zászlók, hm?
Fent, a legmagasabb mellvéden, hm?
- Mi van a mellvéddel? - Semmi.
Azt hiszem, sejtem, de nem tetszik.
Most, hogy már nincs két Simon, visszakaphatom a nevem?
Nem.
- Jó reggelt, barátom! - Jó reggelt!
- Mit árulsz? - Van szentjánoskenyér, faeper, pisztácia.
Jólesne egy kis pisztácia ma reggel.
Júdás, van elég az erszényben 16 adagra?
- Talán a héjasra. - A héj nem probléma.
- Tizenhat adagot kérek. - Rendben.
Nátánaél, Taddeus!
Segítsetek szétosztani!
Kérlek.
Köszönöm!
Finomnak tűnik.
- Tessék! Nagyon köszönöm! - Köszönöm, rabbi.
Köszönöm szépen, uram!
- Jól van, barátom. - Igen.
Köszönöm, Nátánael!
- Tessék, Fülöp! - A kosár.
- Köszönöm!
Jó étvágyat!
- És András. - Köszönöm!
Neked és nekem.
Ezt figyeld, tökéletesen osztottam szét mind a nyolc adagot.
Tehetség.
Sós, szomjasak leszünk tőle.
- Simon, tele van a kulacsod? - Péternek hívnak.
Igaz.
Tudod, kell még egy kis idő, hogy megszokjuk a Pétert mi,
szegény halandók.
A válaszom a kérdésedre: igen, a kulacsom tele van.
Akkor jó.
Szóval,
a bátyám kőszikla.
- Kihúzhatnám magam járás közben. - Igen, több mindenben is.
Jó lenne, ha ezentúl nem fojtanád vissza a pánikod,
mert végül a legrosszabb pillanatban robban.
Jobban kezeltem János halálát, mint egy éve kezeltem volna.
És el kell kezdenem...
Nem tudom, hol kezdjem. Jézus nem mondott részleteket.
Mondott, de azok...
rejtélyesek.
Mint a héber iskolában,
mikor a rabbi felolvasta azt a részt a Shemotból,
ahol Isten találkozott Mózessel és megpróbálta megölni.
A legfurább történet, hm?
Mózes felesége körülmetélte a fiát, és az előbőrt Mózes lábához érintve
így szólt: „véren szerzett vőlegényem vagy”.
Akkor az Úr...
- Eltávozott tőle. - A következő szakaszban
nincs semmi magyarázat.
Mi meg csak ültünk ott összezavarodva.
De Jézus nem Mordechai rabbi.
Mi pedig nem kisfiúk vagyunk, akik csak ki akarnak menni játszani.
Ez már komoly.
Nehezen viseltem, mikor Éden elvesztette a babát.
Megkérdőjeleztem Istent.
De volt hited, hogy kilépj a csónakból a vízre.
És elsüllyedtem.
Ahogy Nátánaél mondta, csak halandók vagyunk.
Ha megint elrontom, Jézus meggondolja és átadja másnak a címet?
- Ne gondolj erre! - De muszáj, András.
Nem vetted észre, mennyit forgolódtam éjjel?
Aludtam, mint a tej, Simon.
- Péter. - Igen.
- Péter, Péter, Péter. - Jól van.
- Jó, jó. - Péter, Péter.
Hogy döntesz?
Miben?
Hogy mit írsz le.
Láttam, hogy a gyümölcsárusról nem írtál.
Ha fontos lett volna, tudnám.
De honnan?
Ahogyan Jézus rám néz, abból már tudom.
Megértjük egymást.
Nagy megtiszteltetés lehet,
hogy az írnoka vagy.
Azt hiszem.
Jól érzed magad?
Nem etted meg a pisztáciád.
Későbbre tartogatom.
Mi volt ez a pillantás?
Azt akarja, hogy írd le ezt a beszélgetést velem?
Nem. Valami mást kell megtennem.
Ha megbocsátasz, Támár.
Shalom!
- Nem eszed meg? - A tiéd lehet.
Köszönöm!
András, beszélhetnék a bátyáddal?
Sajnálom. Nem.
Hivatalos kérvény kell, hogy beszélhess a kősziklával.
Írásban.
Tréfálok.
Tréfa, persze, hogy beszélhetsz vele.
- Addig megnézem Jánost és Jakabot. - Jó, menj!
- Jó reggelt! - Sajnálom.
- Azt mondtam, jó reggelt. - Hallottam.
Én azt mondtam, sajnálom,
amit veled tettem.
Már több mint egy éve volt.
Rájöttem, hogy nem kértem bocsánatot, amiért nehéz helyzetbe hoztalak az adóval,
és hogy összejátszottam Quintusszal, hogy jelentsek rólatok.
Furcsa.
A nagy beszéde után
elmentem a szüleimhez és bocsánatot kértem tőlük.
Onnan hozzád kellett volna mennem.
Egyre rosszabb érzés,
és nem múlik el, ha nem kérek bocsánatot.
Úgyhogy most azt teszem.
Csak megmondom, hogy sajnálom.
A megbocsátás ajándék, amit adhatsz,
vagy nem adsz.
- Rögzítve. - Rendben.
Mi ez a felfordulás?
Egy rendelet.
Jeruzsálemből.
Névre szóló.
Név szerint őt vádolják istenkáromlással.
A Názáreti Jézust.
Hogy dönthetett a tanács ilyen gyorsan?
Mindketten tudjuk.
Nem látom, hogy ennek jó vége lehet.
- Jairus, itt az idő. - Mire?
Elhagyom Kafarnaumot, és Jeruzsálembe megyek.
Ahol mi lesz?
Megteszet, amire megesküdtem, hogy soha nem fogom.
Tájékozott ember vagy, gondolom, tudod, ki az apám.
Tudom. Arnan.
Akkor azt is tudod, mennyire befolyásos.
Máskor ragaszkodnék ahhoz, hogy ne hagyj magamra Akiva rabbival,
de most önzés lenne.
Többet tehetsz a szanhedrin tagjaként, mint itt, Kafarnaumban.
Eddig nem hittem, hogy így van.
- Elintéznéd gyorsan a papírokat? - Igen, meg is teszem.
Köszönöm!
Adonáj kísérjen, barátom!
Ezután én is szólítsalak Péternek?
Vagy csak ő?
Azt hiszem,
mindenki.
Mostantól.
Örökre.
Annyi Simon van a világon,
de egy Péterrel sem találkoztam.
Illik hozzád.
Egyedi.
Jó éjszakát!
Én...
Péter, elég késő van.
Ugyanezt mondhatnám neked.
Igen, így van. Ébren tart valami?
Ezt én is kérdezhetném tőled.
Mit tegyek, ha valaki vétkezett ellenem?
Nagyon súlyosan, többször és megbánás nélkül.
El nem tudom képzelni, ki lehetett az.
Elárulta a népünket azzal, hogy Rómának dolgozott, ez egy.
Ezzel ártott nekünk és az örökségünknek.
Nem mutatott könyörületet, amikor András haladékot kért
a tartozásra,
sőt rátett még 60% büntetést.
Hagyta volna, hogy Róma elvegye a hajónkat,
így nem tudtunk volna dolgozni, és börtönbe kerülünk mindketten,
vagyis Éden éhezett volna.
Nem habozott, amikor Quintus megbízta, hogy kémkedjen utánam.
Hétnél tartok, és azt nem is számoltam,
hogy kész lett volna elvitetni aznap reggel, amikor...
Melyik reggel?
- Tudod. - Igen.
Kész lett volna elvitetni téged, de végül ez nem történt meg.
Úgyhogy egyelőre maradjunk hétnél.
Az a teljesség száma.
Hétszer vétkezett ellenem, és csak bocsássak meg?
Nem.
Nem hétszer. 77-szer.
Biztos összejönne annyi,
ha számba vennék minden sértést és következményt.
Tudod, nem szó szerint értem, hogy 77-szer.
Hetvenszer hétszer. Teljességszer teljesség.
Végtelen megbocsátás, határtalan.
Néhány nappal ezelőtt
új nevet adtál és nagy dolgokat jelentettél be,
de akár Simon a nevem, akár Péter,
ugyanaz vagyok, aki az előző nap.
Ember vagyok, és nem tudom megtenni.
Nem megy, és senki nem hibáztathat érte.
Máté tetteinek a következményeit emlegetted.
- Emlékszel, milyen helyzetbe hoztak? - Igen, másra sem tudok gondolni.
Ezért vagyok most itt, és nem Éden mellett.
De azután, amikor felkelt a nap...
Tudom, hogy nehéz.
Miért kell, hogy minden az legyen?
Az ember teszi nehezebbé, mikor saját eszére hagyatkozik.
Most magadra hagylak.
Tudod, miért vannak még itt?
Megmondom.
Mert itt kényelmes nekik.
Nem gondolnád, mivel sátorban élnek,
miközben ti házban laktok, szilárd tetővel a fejetek fölött.
De az a helyzet,
hogy ha bajuk lenne azzal, hogy a földön alszanak a porban,
már rég elmentek volna innen.
Nem tehetünk semmit. A zarándokok tűrnek,
ha csak a legkisebb esélyt is látják arra, hogy újra hallják a Názáreti Jézust.
- Hajthatatlanok. - Tévedsz!
Ez a gond veled, Gaius.
Mindent adottként fogadsz el.
A zarándokok most talán hajthatatlanok,
de használd a fantáziád!
Azt akarom, hogy mához egy hétre egy se legyen itt,
boldogítsanak valaki mást, megértetted?
Igen, dominus.
Most kifelé!
- Hogy fogjunk hozzá, primi? - Kitalálok valamit.
Gaius.
Jó reggelt, Máté!
Mintha neked nem az lenne. Rosszul vagy?
Csak...
Munka.
Jól vagyok, Máté.
Van benned tehetség, Gaius.
- Köszönöm! - De hazudni nem jól tudsz.
Látszik, hogy nem vagy jól.
- Családi bajok? - Mit tudsz te a családról?
Nézd,
örülök, hogy lettek barátaid,
de az otthon bonyolult ügy.
Tanácstalan vagyok.
Igazad van, Gaius,
nem értek a családi dolgokhoz és mindent túlbonyolítok.
- Ne mondd ezt! - De a tanítom...
egyszerűvé teszi az életet.
Minden ébredésnél kavarognak bennem a gondolatok és a félelmek.
Elönt a kétely és a megbánás.
Igen.
De ha megállok egy pillanatra, eszembe jut...
Mi jut eszedbe?
Hogy csak egy dolgom van ma,
őt követni.
A többi megoldódik.
Örülök neki.
Te is jöhetnél.
Hogy lásd őt.
Hamarosan megint beszél. Talán holnap.
Ne.
Nem tanácsolok neki nyilvános megjelenést egy ideig.
- Nem én döntöm el, hol és mi lesz. - Ha van rá befolyásod, használd!
Nem biztonságos.
És minket sem láthatnak együtt.
Vigyázz magadra!
- János, ez elég hosszú? - Hány korsónk van?
- Négy. - Négy?
Igen.
Azt mondták, négy korsó érkezik.
Milyen hosszú legyen, Jakab?
- Szerintem jó lesz. - Próbáld ki!
Két csomót kell kötni rá. Abba úgy csinálja.
Elég egyszer megkötni.
Ma kell három ember, aki segít az olajfa-metszésben.
- Én segíthetek. - Én is megyek.
- Benne vagyok. - Tamás, várj!
- Máté! Mennél te? - Hová?
Segíteni kell a nőknek megmetszeni az olajfákat.
- Segíthetek. - Nagyszerű.
- Mit csináljak? - Én nem.
Tessék!
A piacra kell mennünk.
- Tessék? - Simonnak igaza van. Péternek. Mindegy.
Ne hidd el Rémának ezt a marhaságot a ruháról!
Beszéltem abbával, és egyetért. Romantikusan hangzik most még.
De tíz év múlva majd azt kívánja, bár vettél volna neki valamit.
Ez baj, de nincs pénzünk.
Eema híres fahéjas sütije.
Cserélünk?
Menjünk!
Vajon mennyit kaphatunk érte?
Meg fogsz lepődni. De ez csak a kezdet, majd meglátod!
Megbocsátok.
El van felejtve minden.
A föld végső határáig.
Igen.
Vége van.
A KIVÁLASZTOTTAK