ЛЮБОВ, СМЕРТЬ І РОБОТИ
БО ВІН УМІЄ ПОВЗАТИ
ЛОНДОН, 1757 РІК
БОЖЕВІЛЬНЯ СВ. ЛУКИ
ДЖОФФРІ
Бачу...
«Бо Боже світло я відчув навколо нього,
як віск, так і вогонь».
Вітаю, радий бачити, Джоффрі.
ПОЕТ
Знову вступив у бій?
Який відважний джентльмен.
Так, звісно.
Але що ж мені робити,
якщо Бог велить мені записати єдину справжню поему,
що розгортає всесвіт?
Але я радий твоєму товариству.
Якби не ти, боюся, диявол вже давно б мене вхопив.
САТАНА
Привіт, Джоффрі.
Як я розумію, ти завдаєш клопоту моїм бісикам.
Що скажеш на своє виправдання?
Назад, Сатано!
Це місце моє!
Ну, хіба щось справді наше?
Ну-бо, Джоффрі. Маю до тебе пропозицію.
Прогуляєшся зі мною?
Буде частування.
Покінчимо з формальностями, еге ж?
Так, я віддам це все тобі, як і всі земні королівства,
якщо вклонишся й шануватимеш мене.
Ні.
Це ти маєш поклонятися Джоффрі.
Ну, так я й думав.
Тебе обуяв гріх гордині, Коте.
Мій улюблений гріх.
І ти казав, буде частування.
Котяча м'ята, щойно з ґрунту,
шинка з ринку,
риб'ячі голови, очі досі на місці.
Так смачно лопаються в роті.
Та спершу мусимо укласти угоду, Джоффрі.
Мені потрібен твій поет,
і я хочу, щоб ти відійшов убік і не втручався.
Ні-ні. Він мій. Найулюбленіший з моїх улюбленців.
Годі, Джоффрі, ти ж мусиш розуміти, що на нього багато хто претендує.
Цей чоловік — наче руїна маєтку в облозі кредиторів.
Заборгував тирану на небесах,
своїй родині й друзям,
і мені — за розпусну юність і всяке таке.
Але я пробачив би борг,
- Якби твій улюбленець написав мені поему. - Опусти мене!
Якщо відверто, Джоффрі, вірші, що він пише сам, не надто хороші.
Та, з моїми порадами, він міг би написати дещо величне.
Поему поем.
Вірш, що сплюндрував би все Творіння.
То ми домовилися?
Що таке?
Ні! Володарю Люцифере, прошу, не занапащуйте мого кота.
Зроблю що завгодно! Присягаюся.
Дуже добре.
ІНТЕРЛЮДІЯ
Чудово.
Не можна римувати «кохання» й «світання».
Це банально. Я цього не дозволю.
Так, перше посилання на «Нарис про людину» доречне,
але друге робить з тебе... наслідувача.
Усі критики такі, Сатано.
Але ти чудово попрацював, справді чудово.
Я зробив кілька пропонованих правок, і хочу, щоб ти взяв їх до уваги,
але я дуже задоволений, як все йде.
Якщо приведеш все до ладу,
я повернуся завтра вночі й ми зможемо завершити нашу справу.
ВУЛИЧНІ КОТИ
Як ся маєш, Джоффрі?
Вигляд, наче тебе собака пожував.
Так, хоча то був не собака, а сам Сатана.
Як ти, Джоффрі?
На вигляд — кепсько, друже.
Він бився з дияволом і програв, Томе.
Звісно ж, програв.
І тепер сер Джоффрі шукає допомоги справжнього бойового кота.
Я шукаю не сили, шановний, а поради.
Ось і вона.
Моппет Нічна Мисливиця.
Вітаю, майстрине Поллі. Вітаю, майстре Томе.
Вітаю, майстре Джоффрі.
Вітаю, панночко Моппет.
Це ж молоко?
Гаразд, до справи. Майстер Джоффрі хоче дещо сказати.
Вислухайте, усі ви.
Минулої ночі в божевільню прийшов Сатана.
Виманив мене частуванням,
щоб примусити мого поета до дечого,
і так забрати його безсмертну душу
й знищити світ Творіння.
Ниций трюк.
Саме так.
І тому я...
Ну, потребую вашої допомоги
Це дивна справа, Джоффрі. Вельми дивна.
Та якщо потрібні мої кігті, пане-брате, на цей бій вони твої.
Ні!
Ми, коти, походимо янгола Тигра,
який вбив єгипетського щура-іхневмона.
Ми — Боже воїнство,
і тому здатні завдавати ран Сатані,
але вбити його ми не можемо.
Щоб перемогти Сатану, нам треба не дати йому заволодіти тим, що він хоче.
Тією поемою.
Нікчемна поема? Навіщо вона йому?
Я зрозумів, що треба зробити.
Ми тобі допоможемо.
Ми з ним битимемось!
А ти, Джоффрі, повзтимеш.
Ну ж бо, майстре Смарте, давай її сюди.
Як казав той хірург: «Краще відчикрижити все одним махом».
Агов! Ставай до бою, недоумку!
Та годі.
Досить вже з мене вас, клятих котів.
Подеремо тобі не лише панчохи, пане.
Я з тебе шкуру здеру, клятий ти...
Добирай слів.
Мені не можна казати: «...». Нікому,
тим паче — блохастому вуличному коту.
Начувайся!
Я — Моппет Нічна Мисливиця!
Ану геть!
Ми походимо від янголів,
і тому ми теж здатні ходити проміжками між світами.
Відчепися, капосне кошеня!
Я — Моппет Нічна Мисливиця!
Повертайся до пекла, демоне!
Вам не перемогти.
Заважатимете мені й далі — помрете!
Тоді ми обираємо смерть!
Моппет Нічна Мисливиця!
Як скажете.
Джоффрі!
Моя поема!
У тій поемі була його душа!
Так, так і було.
Що ж, я її збережу.
Як і Землю від твого панування.
А тепер, геть, смердюча тварюко!
Ти назавжди знівечив літературу, дурний коте!
«Бо тут я докладно розгляну свого кота, Джофрі...»
«Бо він протистоїть силам темряви
іскрами в шерсті й полум'ям в очах...»
«Бо він протистоїть дияволу,
який є Смертю...»
«Бо він уміє повзати».
Переклад субтитрів: Сергій Білай