A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Roy!
Csak azt akartam…
Reggeltől estig csak rágod a fülemet.
- Ne légy dühös… - Ne legyek dühös, ha felversz?
- Nem szeretem, ha… - Leszarom, hogy ki hallja.
- Állj! Ne! - Gyere!
Készítettem neked valamit.
Ezrek gyűltek össze
megnézni John Fitzgerald Kennedy beiktatását.
A Pennsylvania Avenue-n haladó konvoj
fő látványossága a first lady, Jacky Kennedy,
az Oleg Cassini tervezte ruhájában
és egy egyszerű, mégis elegáns pillbox kalapban Mr. Halstontól.
Kimondták a neved?
Elnézést! Jó reggelt!
Mondhatnánk, elegáns.
Szerintem ez tetszeni fog, asszonyom.
Mi a franc folyik itt?
Hogy mi?
Jacqueline Kennedy név szerint megemlített.
Tíz óra sincs, és ma már 50 kalapot eladtunk.
Maga az. Igaz?
Maga Mr. Halston.
Isten áldja meg Jackie Kennedyt!
Jackie Kennedy kapja be!
Halston! Hogy mondhatsz ilyet szegényről?
Ő tett fel a térképre, Halston.
Aztán letörölt róla.
Nem hord kalapot, nehogy tönkretegye azt a szörnyű, hatalmas frizuráját.
Van egy perced?
Sajnálom. Amint látod, sok a dolgunk.
Befutott a második negyedéves jelentés.
Nem túl jó.
Most 30%-ot esett a kalapeladás, az előző negyedévben meg 40%-ot.
- Javuló tendenciát mutatunk. - Nem, nem ezt mondom.
Tudod, mit mondanak. Számok.
Ki mondja ezt?
Hát mindenki. Folyton ezt mondják.
Az a baj, hogy az emberek már nem viselnek kalapot.
Igen. Kalaptervezőként ezzel tisztában vagyok.
Úgy értem, mit fogsz tenni ellene?
Azon vagyok, hogy a nap jobban süssön,
de amíg nincs kész az esőgépem,
nem tudom, mihez kezdjek.
De ezután talán iszok valamit.
A bár végén ülő úriembertől.
Visszaküldte.
Mi bajod az Amarettós szeszéllyel?
Túl szeszélyes? Azt nehéz elviselni. Kérek egy higgadtabbat.
Kösz, nem.
- Meghívlak valami másra. - Nem, kösz.
Nem fogadok el italt idegenektől.
Mondd meg a neved, és nem leszek idegen!
Előbb te!
- Eric. - Mi a foglalkozásod, Eric?
Solymász vagyok.
Francokat.
A sólymommal valóságos hősök vagyunk. Miattunk nincsenek patkányok.
Nagyon divatos, amit csinálunk.
A hosszú bőrkesztyű meg a kis bőrsapka a fején.
Dögös darab.
Meghívlak egy italra.
Megkérdezhetem, hogy mi fogott meg bennem?
Ezt hogy érted?
Miért engem akarsz felszedni, és nem mást?
Más vagyok, mint a többiek.
- Én lennék a zsánered? - Szerinted mi a zsánerem?
A Brooks Brothers öltönyös fehérek.
Ez fájt.
Vagy csak a méret számít neked.
Vagy…
talán én is mindig kívülálló voltam.
És a Brooks Brothers öltönyös fehér fickók ferdén néztek rám
vagy azért, aki vagyok, és amit szeretek, vagy azért, ami vagyok, és akit szeretek.
Amíg megtanultam, hogy magasról szarjak rájuk.
Ed.
Ed a nevem.
Örvendek, Eric.
De valójában nem is Eric a neved, ugye?
Roy.
Bár ez sem az igazi nevem.
A Halstont preferálom.
Ugye, csak szívatsz?
A kalaptervező?
Érdekelne, hogy lesz valakiből kalaptervező?
Ez valójában szobrászat.
Mindig ezt csináltam. Anyámat is kalapokkal vidítottam fel.
Jaj, drágám!
Túl különleges vagy ehhez a helyhez.
Csodás gyerekkorom volt.
De amint lehetett, elhagytam Indianát. Chicagóba mentem, aztán ide.
A semmiből jutottam idáig.
Még annál is kevesebből.
A hozzánk hasonlók
mind messziről jönnek, hogy kifejezzék önmagukat.
És a semmiből alkossanak.
Közelebbről jöttem.
Csak a folyó túloldaláról, New Jersey-ből, de…
Az ottani önmagam nagyon távoli már.
És most mit fogsz tenni?
A nők nem hordanak kalapot.
Nos, Ed, van egy tervem.
Hallottál már Ralph Lifshitzről?
Kiről?
Ralph Lifshitz nemrég besétált a Bloomingdale'sbe
egy olyan nyakkendő-kollekcióval, ami a szokottnál 2,5 centivel szélesebb,
és egy „Polo” címke díszíti.
Azt mondták neki: „Ha keskenyebbek lennének,
és a mi címkénket tenné rá, eladnánk az üzletben.”
Nemet mondott.
És eljött.
Két héttel később visszahívták a Bloomingdale'stől.
Azt mondták, tévedtek.
„Imádjuk a nyakkendőit. Lenyűgözőek.
Maradhat a címke. Nem gond a szélesség.
És tervezzen nekünk hozzájuk illő ingeket is!”
1961 óta tervezek kalapokat a Bergdorfnak.
Én tettem híressé azt a rohadt üzletet.
Nyomok egy Ralph Lifshitzet, csak nagyban.
Nem ismerős a név.
Mert a vezetéknevét Laurenre változtatta.
Van egy elképzelésem.
Bolt a bolton belül?
Látod? Egyszerű.
És mit adnánk el?
Halstont.
Én lennék az első személy, aki egyben divatmárka is.
Jönnek a nők,
és személyre szabott divattanácsadást kapnak tőlem.
Tetőtől talpig Halstonban pompáznak.
Ruha, melltartó, bugyi, cipő…
Nem is tudom, Halston.
Az európai tömegruhák ideje lejárt.
A Bergdorf Goodmannek lenne Amerikában elsőként saját divattervezője.
- Te? - Nem.
Halston.
Az vagyok én.
Érdekes.
Kezdetnek tervezz pár ruhát nekünk!
Aztán mi történt? Hányat adtál el belőle?
Nem fogod elhinni.
Valóságos katasztrófa volt. Semmit nem adtam el. Teljes csőd.
Istenem! Nagyon sajnálom. Jól vagy?
Jól vagyok. Miért kérded? Zseniális voltam. Ők a hülyék.
Töltök még neked.
De mit fogsz most csinálni?
Folytatom.
A bemutató nem vált be. Nem baj. Tudom, mi a dolgom.
És mi lenne az?
Kinőttem azt a termet.
Önállósítanom kell magam.
Oltári lenyűgöző vagy.
Tudom, hogy te azokat szereted, akik mindenre rábólintanak.
De én nem bólogatok olyan könnyen.
Halljam! Mondj olyat, ami szerinted nem tetszene!
Rendben.
A Bergdorfos kollekciód olyan volt, mint a beton.
Ezért nem vették meg. Nem kellett.
Nem értették.
A ruhákat nem érteni kell, hanem szeretni.
Balenciaga akarsz lenni. De már van egy Balenciaga.
Meg kell találnunk a saját stílusodat.
Mi az, amitől ha meglátok egy gyönyörű nőt
egy étteremben a mesés összeállításában, azt mondom: „Ez egy Halston”?
Akkor beszállsz?
Jó estét!
Bevallom, hogy néha van egy kis gondom.
Méghozzá a nevem.
Például odajön hozzám valaki, és azt mondja: „Üdv, Lisa! Hogy vagy?”
Mire én: „Köszönöm, jól. De a nevem Liza. Z-vel”
Vagy valaki azt mondja: „Lisa, milyen szép a kalapod!”
Erre én: „Köszönöm, de a nevem Liza.”
- Liza! - „És ez a hajam.”
- Bravó! - Csodás!
Liza!
Bemutatom Halstont.
Igen, láttalak odakint.
Mindenki teljes extázisban volt,
te meg úgy ültél ott, mint egy flamand festmény modellje.
Kicsit összezavart az iskolás kislányos szerelés.
Neked új stílus kellene.
- Máris imádom őt. - Tudtam.
Pontosan. Tudtam, hogy az a kollekció rémes.
Ezért el is vetettem.
Otthagytam a Bergdorfot taccsra vágva az életemet.
Nem. Nem szabad így gondolkoznod.
Nem dobtál el semmit. Megajándékoztad magad.
Mindent magad mögött hagytál, vagyis szabadon inspirálódhatsz.
Az ihlet rád fog találni.
Tudod, mit?
Az a pillbox kalap, amit Jackie viselt, az a te Judy Garlandod.
Mindketten valami árnyékában élünk,
és mindketten ugyanarra vágyunk.
Otthagyjuk őket. Azt mondjuk: „Nem. Önmagamért vegyenek komolyan!”
Én nem…
Nem akarok csak Judy Garland lánya lenni.
Ahogy te sem Jackie O kalaptervezője.
Akkor miért öltözöl kislánynak?
Látod? Pontosan. Miért csinálom?
Persze, aranyos, de ez nem te vagy. Szerintem nem.
Te egy nő vagy. Öltözz is annak!
És te ebben tudsz segíteni, igaz?
Szerintem igen.
ÖTÖDIK SUGÁRÚT 24
Vedd le a melltartót és a bugyit!
Halston, csak nem udvarolsz?
Aligha.
Ezt tartsd itt! Ez lesz a nyaka.
És most…
Készen állsz?
Íme!
Ez egy Halston.
Úristen!
Halston, te egy zseni vagy!
Istenem!
Csodás.
Ez a hely lesz a te festővásznad. A harmadik emeleten van a varroda.
KIADÓ
Minden a legkorszerűbb, mint Balenciagánál Párizsban.
És ez lesz a hall.
És itt lesz a szalon, a tulajdonképpeni történések színhelye.
Újfajta élménnyel akarok szolgálni.
Szeretném, ha a nők
ide belépve úgy éreznék, hogy egy másik világba kerültek.
Milyen stílusra gondoltál?
Tudod, olyan Halstonosra. Pazar, sok az anyag, király.
Legyen ez az Upper East Side-i Shangri-La!
Jó. Halston, mióta is ismerjük egymást?
Ajjaj!
Testvérként imádlak.
De amit kérsz, az sok pénzbe kerül, és tudom, hogy neked nincs.
Ez nem igaz.
Te vagy az egyetlen, aki képes megvalósítani.
A Metropolitan Opera Clubot is…
Az csilliárd dollárba került.
Csak te vagy rá képes.
Angelo, te még Key Westet is divatba hoztad.
Túl drága vagyok neked.
Pro bono is vállalhatnád.
Mintha csak a falnak beszélnék.
Megadom a lehetőséget, hogy az idelátogató New York-i elit
az ajtón belépve és körülnézve azt kérdezze:
„Lélegzetelállító! Ki tervezte ezt?”
Isten a tanúm rá, hogy ez többet ér az Opera Clubos bérednél.
- Komolyan? - Hát hazudnék én neked?
- Rendben. - Te vagy a hősöm!
- Elég! - Mit szólsz hozzá?
Valaki jó hangulatban van.
Régi álmom,
hogy legyen egy bemutatóüzletem a varrodámban.
Rátaláltam és kibéreltem.
- Hol? - A 68. és a Madison sarkán.
Csak bírd kivárni, hogy meglásd! Most kész kupleráj.
És megvan a csapatom is. Vidám csellengők mindannyian.
Joe Eula lesz az illusztrátorom. Fantasztikus.
A Vogue-nak, a Givenchynak és Coco Chanelnek is ő dolgozik.
Az eleganciát nehéz vászonra vinni, mert megfoghatatlan. De neki sikerül.
Minek egy illusztrátor?
Szeretném magam előtt látni a kollekciómat.
„Azt ejtsük! Oda mélyebb nyakkivágást!”
A tervező felettébb intim kapcsolatot ápol az illusztrátorával.
Joe olyan, akár a második agyam. De ne szakíts félbe!
- Bocsánat. - Elsa Peretti.
Ő lesz a modellem. Olasz lány.
Otthagyta a gazdag családját.
Csodás. Le se tudom venni róla a szemem.
Más modellek csak hordják a ruhát, neki részévé válik.
- Hát nem Liza a múzsád? - A múzsákból sosem elég.
Ne féltékenykedj, Ed!
Van egy kölyök, Schumacher.
A Paraphernalia kirakatait rendezi. Fiatalos lendületet ad.
- Elnézést, ezt te csináltad? - Igen. Én terveztem a ruhákat.
A csapat összeállt. Már csak pénzt kell szereznem.
Csak? Azt hittem, az a legfontosabb.
Csupán egy soványka millióról van szó.
Egymillióról?
Az egykori Bergdorfos vásárlóim gazdag férjeit
vettem célba.
Arthur Vanderbilt, Charles Engelhard, Rothschild báró.
És hogy sikerült?
Nem mondtak nemet.
De nem aggódom.
Holnap találkozom Estelle Marshsal. Egy texasi olajbáró felesége.
Ne nézz így rám! Sikerülni fog.
Mrs. Marsh, mikor kérdezték ezt meg öntől utoljára,
de úgy igazán:
„Mire van szüksége?”
Anno, a Bergdorfnál leültettem a hölgyeket,
és azt mondtam: „Meséljen! Mi bántja? Mire van szüksége?”
Egyszerű kis kérdés, mégis majdnem mindig
szomorúan válaszolták meg.
Mert oly ritka, főleg egy férfitól,
hogy ezt megkérdezze.
A volt férjem azt kérdezte: „Mi a fenét akarsz?”
Mrs. Marsh!
Járt már a párizsi Balenciagánál személyre szabott ruháért?
Jöjjön!
Balenciaga imádja, ha a nők félnek.
A műterméhez tartó meredek lépcsők
egy szigorú titkárnőhöz vezetnek. Az ember jelentéktelennek és rondának érzi magát.
Itt ez nem fordulhat elő.
Ez lesz a hall, ahol megszusszanhat,
ellazul, elmondja, mire van szüksége,
és emlékeztetjük rá, mi mindenre képes.
Lesz tea, pezsgő…
A fiatalabb munkatársak talán még marihuánát is szereznek be.
Gyerünk!
Jöjjön!
Ez lesz a szalon.
A lányok itt mutatják be a legújabb kollekciót.
Ön csak választ egy ruhát,
és a kívánt méretre igazítjuk.
Mrs. Marsh!
Mivel az olyan nők, mint Catherine Deneuve, Jackie Kennedy,
és ön tőlünk rendeli a ruháját, öt éven belül
a Halston Limited minden neves áruházban jelen lesz,
szerte Amerikában.
Az amerikai divat új értelmet nyer általam.
És ez mind az ön érdeme lesz.
Ön még egy eszkimónak is eladna egy hűtőt.
Pontosan mennyi pénzre is lenne szüksége?
Egymillió dollárra.
Százezret adok.
És munkát ad a fiamnak, Michaelnek.
Ügyes kölyök.
Bármilyen munkát el tud végezni. Modellkedni is tud.
Áll az alku.
Köszönöm, Mrs. Marsh. Jöjjön! Igyunk meg egy teát!
HALSTON NYITÓESEMÉNY TAVASZ/NYÁR
1968. DECEMBER 2., 11.30
Ez kibaszottul ronda. Ki tervezte?
Én.
Ne vedd a szívedre,
de ilyen ronda ruhát még sosem láttam.
Olyan, mint egy marslakó báli ruhája.
Na, Halston!
Nyugi, Halston!
Ne csitítgass!
Két hét múlva bemutatónk lesz. Ezek szarok.
Ha lenne egy szép, nagy ékszer rajta…
Nem ékszereket árulunk, Elsa! Hanem nőnemű emberekre ruhákat.
- Vedd le! - Talán egy másik színben?
Neked kuss a neved.
Neked is látnod kell, hogy ezek a ruhák nem jók.
- Sajnálom. - Ne sajnáld! Javítsd ki!
Halston, kérlek! Dühös vagy magadra, és rajta töltöd ki.
Nem tudom ezt egyedül csinálni!
Azért vettelek fel, hogy ne is kelljen!
- Csak én dolgozom. - Tartsunk szünetet!
Arra nincs időnk!
Egyik tervhez sem adnám a nevem. Egyikhez sem!
Micsoda blamázs!
És a velúr ballonkabát?
Egy pillanat!
Ezzel mi történt?
Buta kis malőr történt. Ma esett az eső.
Ki ment ki az esőbe?
Az egy ballonkabát, Halston.
Én voltam.
Mint kiderült, a velúr nem vízálló.
És amint látod, ez nem fog működni.
Pedig fantasztikus a szabása. Nézd csak!
Az ötlet jó, csak az anyag nem.
Nem, a velúr nem vízálló.
De az ötlet jó.
Senki más nem csinál ilyet. Erre
az érzésre vágytam.
Mindenki tudja, hogy a velúr nem vízálló.
Tudom. Sajnálom.
Schumacher, társtulajdonos vagy, igaz?
- Ez a státuszod. - Igen.
Úgy érzed, kiérdemelted ezt a státuszt?
Ez egy egyszerű kérdés.
Megérdemled, hogy társtulajdonos légy
itt és most?
Nem.
A francba!
Halston!
Jézusom!
Bocs, azt hittem, bezártam. Bocs.
Te meg mit művelsz?
Csak rendeztem a gondolataimat.
Nem, mit csinálsz?
Az heroin?
Nem, csak speed.
Milyen gyakran lövöd be?
Nem is tudom. Minden…
Minden nap?
Nem, nem mindig.
Minden nap speedet nyomsz?
Aha.
Igen.
Nagyon sok a munka, és…
Szóval azóta lövöd be magad, amióta nekem dolgozol?
Nem.
Így szoktam csinálni.
Segít koncentrálni. Ez tesz sínre.
Tennem kéne valamit? Vigyelek el valakihez?
Aggódnom kellene?
Nem.
Nem is tudom.
Nem tartozom ide, igaz?
Szerintem kicsit olyanok vagyunk, mint a tengeren hánykolódó kis hajók.
Sok minden történt velünk.
Elhagytuk a családunkat, elutasításba ütköztünk.
Queerek, fura srácok és lányok vagyunk, még nem nőttünk fel.
Köztünk a helyed.
Nagyon tehetséges vagy, Joel, de túl nagy a tét.
Ezt te is érted.
Ha nekem akarsz dolgozni, nem drogozhatsz!
Igen. Nem fogok.
Csak…
Amikor leordítasz egy terv miatt…
Ha te leszoksz a speedről,
többet nem ordítalak le.
Rendben.
- Jó? - Rendben.
Halston!
Mutatni szeretnék valamit.
Eddig nem mertem, nehogy dühbe gurulj.
De akár jó is lehet.
Hogyan csináltad?
A konyhámban.
- A tűzhelyen rotyogtattam a festéket. - Imádom.
Ilyenje senkinek sincs.
Ez annyira modern, érzéki.
Segíts megkeresni a közepét!
Jó. Tedd le!
Ollót kérek!
Köszönöm, Joe.
Elsa, gyere!
És most.
Ez nem kell.
Van benne valami.
Joel, rögzítsd azt a végét,
ezeket pedig illesszük össze, hogy átlósan fusson.
Milyen legyen a hossza, Joe?
Legyen hosszú!
Feljebb a szegélyt!
Igen, hadd lássam!
És most…
Milyen szép!
Valami nem stimmel.
A frizura.
Íme!
Igen.
Sétálj benne!
Köszönöm!
Szerintem imádták.
A picsába!
- Halston, ezek nem rosszak. - De nem is jók.
Ez igen.
Figyelj! „Könnyű és elegáns.
Halston izgalmas, új hang a női divatban.”
Nos…
„A kollekció kaotikus vagy mesterkélt.”
Végül mi, Bernadine Morris? Kaotikus vagy mesterkélt?
Ez azt írja: „Halston szerint lehetsz fiatal vagy öreg.”
Ez nem jó, és nem is rossz. Csak idézett.
Nem szabadna megszólalnia.
Rendelés nélkül a kollekció nem sikeres.
Hány rendelés van, Joel?
Nem sok.
Pontosan. Nulla. Az tényleg nem sok.
Jöhet a következő kollekció!
Mi van? Nem lesz következő.
Ennyi, 200 000 dolláros veszteségünk van.
Nem fizettük ki a lakbért. Két hét múlva nem lesz áram.
Ha a pénz a gond, költhetnél kevesebbet orchideákra.
Nem érted a mondandóm lényegét,
és azok a munkafolyamatom része.
Az inspiráció megfizethetetlen.
Majd én.
Halló! Halston Limited.
Miért megy el mindig, ha felemelem a hangom?
- Ennyire nyers volnék? - Erre most válaszoljak?
- Halston! - Ki az? Pénzes az illető?
Halló?
Szia!
Elfelejtetted lehúzni a vécét.
Mert…
Elnézést!
Gyere ide!
Megegyeztünk.
Túl nagy a nyomás rajtam, nem kell még egy drogos is.
Nagy a stressz.
Tudom. Hogy bírod egyáltalán?
Mert csupán egyetlen személy kell,
egy híresség, hogy minden megváltozzon.
Ha a megfelelő ember veszi fel a ruhámat,
Amerika összes nője utánozni fogja.
Csak egy igenre van szükségem
New York legkifinomultabb előkelőségétől,
akivel épp most beszéltem.
Babe Paley hívott. Látni szeretné a kollekciónkat.
Babe Paley? Komolyan?
Igen. Szóval kapd össze magad!
Nem, ezt nem mondtam. Nem.
Nem, csak kaját rendeltem.
Imádom Lizát. Tudod, hogy imádom.
De képtelen vagyok végigülni még egy Liza with a „Z”-t.
Tudom. Rendben, drágám. Most leteszem.
Ciao.
Kérdezhetek valamit?
Mi ez?
Ezt hogy érted?
Hetek óta nem láttalak mosolyogni.
Másképp öltözködsz. Az ég szerelmére, máshogy is beszélsz.
Több is lehetnék neked.
Ez így nem jó?
Csak azt mondom, hogy én…
Heti két-három éjszakát töltünk együtt.
Úgy érzem, még most sem ismerlek.
Szeretnélek megismerni.
Szerintem nagyon jól ismersz, Ed.
„Szerintem nagyon is jól ismersz, Ed.” Mi ez a hang?
- Milyen hang? - Hát ez.
Indianából jöttél. Utánozni akarsz valakit?
Nem.
Ne sértegess! Mindig is ilyen voltam.
Ha valaki megváltozott, az te vagy.
- Én? - Igen, elbizonytalanítalak.
Az ambícióm teszi.
Régen nem így volt, de most már így van.
Ezért kötsz belém. A hangom? Ugyan!
Jól van.
Ne vitatkozzunk!
Ne.
Szerintem lefekszem.
Rendben.
Ma egyedül alszom.
Gyönyörű.
Mi több, lenyűgöző.
De nem viselhetem minden nap.
Olyan ruhára vágyik?
Megmutatnám egy új ötletemet.
Elsa!
Ultravelúrnak nevezem.
Sokat dolgoztam velúrral, imádom.
De az esőt nem bírja.
Ezért inkább alkottam valami egyedit.
Ez egy új, szintetikus anyag.
Mosógépben mosható. Viselhető elegáns ruhának.
Vagy ebédelni. Ebben viheti a gyerekeket iskolába.
Szexi. Kényelmes.
Maga a szabadság.
Minden színből kérek egyet.
STEVEN GAINES SIMPLY HALSTON CÍMŰ KÖNYVE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Péter Orsolya