EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Roy!
Jag vill bara...
Du har tjatat på mig hela dagen och hela natten.
-Bli inte arg, jag... -Inte arg? Du väcker mig...
-Jag gillar inte när du... -Jag bryr mig inte om nån hör.
-Sluta! Nej! -Kom hit.
Jag har gjort en sak åt dig.
Folk har samlats i tusental
för att se installationen av John F Kennedy.
Kortegen rör sig längs Pennsylvania Avenue
och de hoppas få en skymt av Jackie Kennedy
i en klänning av Oleg Cassini
och en enkel men elegant pillerburk skapad av hattmakaren mr Halston.
Sa de just ditt namn?
Ursäkta mig. God morgon.
Elegant, så att säga.
Jag tror nog att frun blir nöjd.
Vad tusan är det här?
Vad som händer?
Jacqueline Kennedy nämnde ju ditt namn.
Vi har redan sålt 50, och klockan är inte ens tio.
Det är ni, eller hur?
Ni är mr Halston.
Gud välsigne Jackie Kennedy.
Fan ta Jackie Kennedy.
Halston, hur kan du säga så, efter allt som har hänt.
-Hon var ditt genombrott. -Och nu är hon min död.
Hon slutade bära hatt för att inte förstöra sin vidriga, gigantiska frisyr.
-Har du tid ett ögonblick? -Nej, som du ser har vi fullt upp.
Den andra kvartalsrapporten har kommit. Det ser inte bra ut.
Hattförsäljningen har sjunkit 30 procent. Förrförra kvartalet var det 40.
-En positiv trend, menar du? -Det är inte det jag menar.
Du vet vad de säger. Siffror...
-Vem säger det? -Alla säger det, hela tiden.
Folk bär inte hatt längre. Det är problemet.
Som hattmakare är jag mycket medveten om det.
Jag undrar vad du tänker göra åt saken.
Jag jobbar på att få solen att skina mer, men innan regnmaskinen är klar
vet jag inte riktigt. Jag kanske tar en drink efter mötet.
Den är från mannen där borta.
Han ville inte ha den.
Vad är det du inte tycker om med amaretto stone sour?
Är det kärnan? Man kan ju kvävas. Jag ber dem ta bort den.
Nej, tack.
-Vill du ha något annat? -Nej, tack.
-Jag tar inte emot drinkar av främlingar. -Säg ditt namn, så är vi inte främlingar.
Börja du.
-Eric. -Vad jobbar du med, Eric?
Jag är falkenerare.
Skitsnack.
Vi är hjältar, jag och min falk. Vi håller råttbeståndet i schack.
Det är väldigt trendriktigt.
Den långa läderhandsken och hans lilla mössa. Det är sexigt.
Låt mig bjuda på en drink.
Får jag fråga en sak? Vad var det du fastnade för hos mig?
Vad menar du?
Varför raggar du på mig och inte någon annan?
Jag är inte som de andra.
-Jag trodde inte att jag var din typ. -Vad är min typ?
-Vita killar i Brooks Brothers-kostym. -Aj.
Eller letar du efter någon välhängd?
Eller...
Jag kanske också alltid har varit annorlunda.
Vita killar i Brooks Brothers-kostymer tittar snett på mig
för vad jag är och vem jag gillar eller vem jag är och vad jag gillar.
En dag slutade jag bara att ge fan i det.
Ed.
Ed heter jag.
Trevligt att träffas, Eric.
Fast du heter väl inte Eric?
Roy.
Fast det heter jag egentligen inte heller. Folk kallar mig Halston.
Vad i helvete?
Hattdesignern?
Jag har alltid undrat hur man börjar designa hattar.
De är som skulpturer.
Jag har alltid gjort det. Jag gjorde hattar för att göra mamma glad.
Åh, raring.
Du är alldeles för speciell för det här stället.
Jag hade en magisk uppväxt.
Men jag reste fort från Indiana, först till Chicago och sen hit.
Jag arbetade mig upp själv.
Helt självgjord.
Män som oss...
...kommer långväga ifrån för att bli oss själva.
Skapa något ur ingenting.
Jag kom inte lika långt, bara över floden från New Jersey.
Men den jag var då är så långt bakom mig.
Vad ska du göra nu? Kvinnor bär inte hatt längre.
Jag har en plan, Ed.
-Har du hört talas om Ralph Lifshitz? -Vem?
Han kom nyligen in på Bloomingdale's
med en slipskollektion som var en tum bredare än alla andra slipsar.
På märket stod det "Polo".
De sa: "Gör dem en tum smalare
och byt ut märket mot vårt, så säljer vi dem."
Han sa nej.
Sen gick han därifrån.
Två veckor senare hör Bloomingdale's av sig igen.
De sa: "Vi hade fel."
"Vi älskar dina slipsar. Vi kan inte glömma dem."
"De får ha ditt märke och vara en tum bredare."
"Dessutom vill vi att du designar skjortor till dem."
Jag har ritat hattar åt Bergdorf sedan 1961.
Jag satte det där stället på kartan.
Jag ska göra som Ralph Lifshitz, men ännu större.
-Varför känner jag inte igen namnet? -Han bytte namn till Lauren.
Jag har en vision, Ed.
-En butik inne i butiken? -Precis. Enkelt.
Men vad ska vi sälja?
Halston.
Jag vill bli den första personen som är en hel kollektion.
Kvinnor som kommer till mig får en komplett personlig modeupplevelse.
Hon får Halstonkläder från topp till tå. Klänning, behå, trosor, skor...
Jag vet inte, Halston.
Ingen vill ha europeiska kopior längre.
Bergdorf Goodman kan få den första amerikanske modeskaparen.
-Dig? -Nej.
Halston.
Det är jag.
Det är intressant.
Du kan väl börja med att rita några klänningar?
Vad hände sen, då? Hur många sålde du?
Du kommer inte att tro mig.
Det var en obeskrivlig katastrof. Ingen köpte något. Vilken flopp.
Men Gud, vad tråkigt. Hur mår du?
Bra, vad menar du? Jag var briljant, det är de som är dumma.
Ge mig ditt glas.
-Vad ska du göra nu, då? -Fortsätta.
Visningen funkade inte, men jag vet vad jag ska göra.
Vad ska du göra?
Jag är för stor för rummet.
Jag måste ut på egen hand.
Du är en jävligt imponerande man.
Men det är det som är grejen. Du älskar folk som säger ja.
Och jag säger så mycket mer än bara ja.
Testa. Säg något du tror att jag inte gillar.
Okej.
Kollektionen du gjorde åt Bergdorf såg ut som cement.
-Därför ville ingen ha dem. -De förstod sig inte på dem.
En klänning ska man inte förstå sig på, den ska man älska.
Vill du bli Balenciaga? Balenciaga finns ju redan.
Vi måste hitta något unikt för dig.
Vad får mig, när jag ser en ursnygg kvinna
som är ute på klubb i en gudomlig skapelse,
att tänka: "Det där är Halston"?
Betyder det att du är med?
God kväll.
Jag måste säga att jag har problem ibland.
Med mitt namn.
Ibland kommer folk fram till mig och säger: "Hej, Lisa, hur är det?"
Då säger jag: "Bra, men det är Liza. Det stavas med Z."
Eller så säger någon: "Lisa, vilken fin hatt."
Då säger jag: "Tack, men jag heter Liza."
-Liza! -"Och det är mitt hår."
-Brava! -Underbart!
Liza!
Det här är Halston.
Jag såg dig där ute.
Alla andra var som tokiga,
men du satt där som om du blev avmålad av en holländsk mästare.
Jag måste säga att din Buster Brown-utstyrsel distraherade mig.
Du behöver en ny look.
Oj.
-Jag älskar honom redan. -Jag vet!
Precis. Kollektionen var en katastrof, och jag visste det.
Så jag kastade bort alltihop.
Jag lämnade Bergdorf och förstörde mitt liv, typ.
Nej. Nej, så kan du inte tänka.
Du har inte kastat bort någonting. Du har gett dig själv en stor gåva.
Du har lämnat allt det bekanta bakom dig, alltså är du öppen för inspiration.
Och inspirationen kommer att hitta dig.
Vet du vad?
Den där pillerburken Jackie hade på sig är din Judy Garland.
Vi lever båda i skuggan av något.
Vi försöker göra samma sak.
Vi går därifrån och säger: "Nej. Jag vill tas på allvar för den jag är."
Jag är...
Jag vill inte bara vara Judy Garlands dotter.
Och du vill inte bara vara Jackie O:s hattmakare.
Varför klär du dig som ett barn, då?
Exakt. Varför gör jag det?
Visst är det gulligt, men det är inte du. Det tror jag inte.
Du är en kvinna och bör klä dig därefter.
Och jag antar att du ska hjälpa mig med det?
Ja, det tycker jag.
Av med behån och trosorna.
Halston, stöter du på mig?
Knappast.
Håll den här. Där har du halsen.
Nu ska vi se...
Är du beredd?
Så där.
-Det är en Halston. -Herregud!
Halston, du är ju ett geni.
Jisses.
Vackert.
Det här stället kan du forma som du vill. Tredje våningen är syateljén.
Allt är toppmodernt, som hos Balenciaga i Paris.
Det här blir loungen,
och det här blir salongen där allt det stora kommer att ske.
Det ska bli en ny typ av upplevelse.
När kvinnor kommer hit ska de känna att de har hamnat i en annan värld.
Vad tänker du dig för design?
Halston, du vet. Mångfasetterat, texturalt, svalt.
Som Shangri-La på Upper East Side.
Okej. Halston, hur länge har vi känt varandra?
Jag älskar dig,
men det du beskriver kostar pengar, och du råkar vara utan sådana.
Det är inte sant.
Du är den enda i världen som kan göra det här.
-Det du gjorde med Operaklubben... -...kostade biljoner triljoner dollar.
Du är den enda som kan göra det.
Du gjorde Key West trendigt, Angelo.
-Du har inte råd med mig. -Kan du göra det till självkostnadspris?
Dina öron funkar visst inte.
Här ger jag dig chansen att få gräddan av New Yorks societet
att komma igenom de här dörrarna och tänka:
"Det ju är enastående. Vem har designat det här?"
Det kan jag lova dig är värt mer än vad Operaklubben betalade.
-Menar du det? -Jag ljuger väl aldrig?
-Okej. -Åh, min hjälte.
-Sluta. -Så vad säger du?
Du är visst på gott humör.
Jag har alltid drömt om en visningssal med en ateljé på en annan våning.
Nu har jag hyrt det stället.
-Var? -På 68:e och Madison.
Vänta tills du ser det. Ja, vänta. Det är kaos just nu.
Och jag har ett team. Alla lika glada och missanpassade.
Joe Eula blir min illustratör. Han är fantastisk.
Han har ritat åt Vogue, Givenchy, Coco Chanel...
Det chica är svårt att fånga på papper, men han klarar det.
-Varför behöver du en illustratör? -Jag vill kunna se hela kollektionen.
"Bort med den, sänk den halsringningen..."
En designer och hans illustratör har ett väldigt intimt förhållande.
Joe är som en andra hjärna, men avbryt mig inte.
-Förlåt. -Elsa Peretti.
Hon är min provmodell. Hon är italiensk. Hennes familj hade pengar.
Man kan inte ta ögonen ifrån henne.
Vissa modeller bär bara kläderna, men Elsa äger dem.
-Är inte Liza din musa? -Man kan inte ha nog många muser.
Var inte svartsjuk, Ed.
Sen har jag unge Schumacher.
Han gör skyltningen på Paraphernalia. Han ger mig det unga.
-Ursäkta, har du gjort det här? -Ja.
Hela teamet är på plats, nu behöver jag bara pengar.
Är inte det det första man gör?
-Jag behöver bara en liten miljon dollar. -En miljon?
Jag hade tänkt vända mig till mina gamla Bergdorfkunders rika makar.
Arthur Vanderbilt, Charles Engelhard, baron de Rothschild.
Och hur gick det?
De sa inte nej.
Jag är inte orolig.
Imorgon ska jag träffa Estelle Marsh, frun till en oljekung från Texas.
Titta inte på mig så. Det är klappat och klart.
Mrs Marsh, när frågade någon er sist, frågade er på riktigt...
...vad ni behöver?
På Bergdorf satt mina damer i min stol
och jag frågade: "Vad grämer dig? Vad är det du behöver?"
Det är en liten fråga, men jag fick nästan alltid samma svar.
Först blev de lite ledsna.
Det var så få i deras liv, speciellt deras makar,
som någonsin frågade det.
Min före detta man sa: "Vad fan vill du?"
Mrs Marsh.
Har ni varit hos Balenciaga i Paris och fått något uppsytt?
Kom.
Balenciaga vill att kvinnor ska känna sig rädda.
När man går upp till hans ateljé
möts man av en strikt sekreterare som får en att känna sig oviktig och ful.
Så blir det inte här.
Det här blir loungen där man kan slappna av,
släppa allt och berätta vad man behöver.
Man påminns om allt man är i stånd till. Här får man te, champagne...
De yngre i personalen kanske till och med kan fixa marijuana.
Kom.
Här.
Det här blir salongen.
Här visar mina tjejer den senaste kollektionen.
Man väljer bland de kläderna och det du väljer sys upp till dina mått.
Mrs Marsh...
Eftersom kvinnor som Catherine Deneuve, Jackie Kennedy och ni
beställer era kläder här, kommer det inte ta fem år
innan Halston Limited säljs i vartenda varuhus i hela USA.
Jag ska förändra amerikanskt mode, och det kommer att vara er förtjänst.
Du kan snacka fläckarna av en leopard.
Exakt hur mycket behöver du?
En miljon dollar.
Du kan få 100 000.
Och då får du anställa min son Michael. Han är händig.
Han kan allt möjligt. Han kunde bli modell till och med.
Okej.
Tack, mrs Marsh. Kom så tar vi en kopp te.
HALSTON VÅR/SOMMAR-INVIGNING
2 DECEMBER 1968 KL. 11.30
O.S.A. 33 EAST 68TH STREET NEW YORK 10021
Det här är hemskt. Vem har gjort den?
Jag.
Ta inte det här på fel sätt, men jag har aldrig sett en fulare klänning.
Som en balklänning för en marsmänniska.
Dai, Halston.
Ta det lugnt, Halston.
Tyst, Joe. Visningen är om två veckor och det här är skitdåligt.
Med ett stort, snyggt smycke...
Men vi säljer inte smycken, Elsa, vi säljer klänningar till människor.
-Ta av den. -En annan färg kanske?
Du får inte prata.
Det här funkar inte. Det måste du ju se själv.
-Förlåt. -Be inte om ursäkt, skärp dig.
Halston. Du är arg på dig själv och skäller på grabben.
Jag kan inte göra allt själv!
Jag har inte anställt er för att göra allt själv.
-Det gör jag nu. -Ska vi ta en liten paus?
Vi har inte tid.
Jag skulle inte sätta mitt namn på en enda av de här skapelserna.
Så jävla pinsamt.
Var är mockakappan?
Jo, vänta lite.
Vad har hänt?
-Det var dumt. Det regnade ju idag. -Vem hade på sig den i regnet?
-Det är ju en kappa, Halston. -Det var jag.
Mocka är visst inte vattentåligt. Som du ser kommer det inte att funka.
Men skärningen är kanon. Det är fel material, men idén är bra.
Nej, mocka är inte vattentåligt.
Men det är en bra idé.
Det här gör ingen annan. Jag ville ha den...
Den känslan.
Alla vet att mocka inte är vattentåligt.
Jag vet, förlåt.
Schumacher, du är väl juniorpartner? Är det den jobbtiteln vi har gett dig?
Tycker du att du förtjänar den titeln?
Det är en enkel fråga.
Tycker du att du förtjänar titeln juniorpartner just nu?
Nej.
Fan.
Halston.
Herre.
Förlåt, jag trodde att jag låste.
Vad gör du?
Jag behövde bara samla mig lite.
Nej, vad gör du?
-Är det heroin? -Nej, det är bara speed.
Hur ofta tar du det?
Inte... Jag... Jag vet inte...
-Varje dag? -Nej, inte varje.
Injicerar du speed varje dag?
Ja.
Ja, det gör jag.
Vi jobbar så mycket. Det...
Började du med det här när du började hos mig?
Nej.
Det är något jag gör bara.
Det är så jag håller mig fokuserad och kommer på rätt spår.
Måste jag göra något nu? Ta dig någonstans?
Behöver jag oroa mig?
Nej.
Jag vet inte.
Jag platsar inte här, va?
Jag ser oss alla som små skepp som är vilse ute på havet.
Vi har gått igenom mycket.
Vi har lämnat våra familjer och blivit bortstötta på något vis.
Ett gäng fjollor och missfoster och flickor som inte blir vuxna.
Du platsar bra här.
Du har talang, Joel, men det är mycket som står på spel här.
Det ser du nog själv.
Om du vill jobba kvar får du sluta knarka.
Det vill jag. Jag menar, det ska jag.
Det är bara... När du skäller så på mina skapelser...
Om du slutar injicera speed ska jag sluta skälla på dig.
Okej.
-Okej? -Okej.
Halston.
Jag vill visa dig en sak.
Jag har inte visat dig, för jag tänkte att du skulle bli arg, men det kanske är bra.
Hur gjorde du det?
Hemma i köket.
-Jag kokade färger på spisen. -Jag älskar det.
Det här är nytt.
Det är modernt och sensuellt.
Hjälp mig att hitta mitten på längden.
Okej, lägg det här.
Sax, någon.
Tack, Joe.
Elsa, kom.
Så... Bort med den.
Det finns något där.
Joel, nåla in den här kanten.
Sätt ihop de två styckena diagonalt ända ner.
Vad tror du om längderna, Joel?
Lägre, tycker jag.
-Höj fållen lite kanske. -Ja, får jag se?
Så.
Che bello.
Det är något som inte stämmer.
Det är håret.
Et voilà.
Ja.
Gå nu.
Tack allihop.
Jag tror att de gillade det.
Fan.
-De är inte dåliga, Halston. -De är inte bra.
Jo, den här är det. Senti:
"Avslappnat och elegant. Halston är en spännande ny röst i modebranschen."
Nja.
"Stilen de har fått ihop är ihopkastad eller sammantvingad."
Vilket, Bernadine Morris? Ihopkastad eller sammantvingad?
Här står det: "Du är antingen ung eller gammal, säger Halston."
Det är varken bra eller dåligt, det är ett citat. Han får inte prata.
Beställningarna visar om vi har lyckats.
-Hur många beställningar har vi? -Inte många.
-Det stämmer. Noll. Det är inte många. -Vidare till nästa kollektion.
Vad menar du? Det blir fan inga fler. Vi står 200 000 dollar i skuld.
Vi har inte betalat hyran. Snart slår de av strömmen.
Om vi pratar pengar kan du kanske spara in på orkidéerna.
Det är inte det jag pratar om.
Orkidéer är en del av min process. Man kan inte budgetera inspiration.
Jag tar det.
Pronto, Halston Limited.
Varför går han alltid när jag höjer rösten?
-Är jag så stötande? -Ska jag svara på det?
-Halston. -Är det någon med pengar?
Hallå?
Oj, hej.
-Du glömde spola på toaletten. -Det är för att...
Förlåt.
Kom hit.
Vi hade ett avtal.
Jag är för pressad för att ha en knarkare i mitt team.
-Det är för stressigt. -Jag vet. Hur kan du ens hantera det?
Det krävs bara en person,
en kändis som förändrar allt.
Om jag får rätt person att bära mina kläder
kan jag få hela Amerika att göra det.
Det krävs ett enda ja
från New Yorks mest ansedda societetslejon,
och det var henne jag pratade med.
Babe Paley ringde precis och vill se vår kollektion.
-Babe Paley? Är det sant? -Ja, så skärp dig nu för i helvete.
Nej, det har jag inte sagt. Nej.
Nej, det är min middag.
Du vet ju att jag älskar Liza.
Men jag skulle inte orka se Liza with a Z igen.
Jag vet. Okej, gumman. Du ska få gå.
Ciao.
Får jag fråga en sak?
Vad är det som händer?
-Vad menar du? -Jag har inte sett dig le på flera veckor.
Du klär dig annorlunda. Du pratar till och med annorlunda.
Jag kan vara mer för dig.
Funkar inte det här?
Nej, det är bara det...
Vi ses två, tre gånger i veckan.
Men jag känner ändå inte att jag känner dig. Jag vill känna dig.
Du känner mig väldigt väl, Ed.
"Du känner mig väldigt väl, Ed" Vad är det för röst?
-Vilken röst? -Den där.
Du är ju från Indiana. Det är som att du spelar.
Det gör jag inte. Du förolämpar mig. Jag har alltid varit den jag är.
Det är du som har förändrats om någon.
-Jag? -Ja, jag gör dig osäker.
Mina ambitioner.
Det har tydligen blivit så. Du letar efter saker att klaga på. Min röst? Jösses.
Okej då.
-Jag vill inte bråka. -Inte jag heller.
Jag går och lägger mig.
Okej.
Jag vill sova ensam.
Snyggt.
Ursnyggt, faktiskt.
Men de passar inte till vardags.
Är du ute efter vardagskläder?
Då ska jag visa något som jag jobbar på.
Elsa.
Jag kallar det Ultrasuede.
Jag har jobbat mycket med mocka. Tyvärr förstörs det i regnet.
Då kom jag på att jag skulle skapa mitt eget mockatyg.
Ett nytt syntetiskt material.
Man kan tvätta det, man kan klä upp det.
Det passar på lunchen eller när man lämnar barnen.
Det är sexigt. Det är bekvämt. Det är frihet.
Jag tar en i varje färg.
EFTER BOKEN "SIMPLY HALSTON" AV STEVEN GAINES
Undertexter: Sara Palmer