EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Åtte.
Ni. Ti.
-Halston, Versailles forfaller. -Det blåser jeg i. Elleve.
Det var der Napoleon ble kronet, for pokker.
-Det er Marie Antoinettes hus. -Jeg elsker henne.
Men likevel, Eleanor, ikke mitt problem. Jeg kan ikke samle inn penger.
Pengene burde i så fall gå til meg.
-Unnskyld. For en nydelig kjole. -Takk. Det er en Halston.
-Du er fæl. -Jeg er blakk.
De siste fem minuttene har vi passert 13 modell 704 i Ultrasuede,
og jeg er pengelens.
Vi er utsolgt. Jeg klarer ikke møte etterspørselen.
Jeg må være kunstner, for jeg er elendig i forretninger.
David Mahoney kan fikse alt det. Det er godt at du skal møte ham.
Kona mi har skrytt av deg helt siden butikken din åpnet.
-Hun synes du er et geni. -Og du skal vel fortelle meg det samme.
Det er et farlig ord.
Når man kaller seg selv et geni, så stagnerer man.
Jeg spør meg selv hver dag, hva er det jeg ikke har vurdert?
Derfor ville jeg starte en samtale med deg.
Jeg har gjort alt. Jeg fant opp publisitet i motebransjen.
Jeg ga verden Met Ball, Coty Awards, som du forresten har mottatt.
Du er et ikon. Om du ikke eksisterte, hadde verden måtte finne deg opp.
Om du mente det, ville du ikke oppført deg som en kødd.
Jeg satte amerikansk mote på kartet,
men vi blir fortsatt sett ned på i moteverdenen.
Det er uakseptabelt, det er feil, og Versailles vil endre det.
-En pengeinnsamling? -Et moteshow i Versailles-slottet.
De største franske og amerikanske designerne møtes.
Som en konkurranse?
Ikke som en konkurranse, en faktisk konkurranse.
Vi skal endelig vise dem hva amerikansk mote egentlig er.
Det blir århundrets moteevent, og det blir min arv. Svanesangen min.
Oscar har sagt ja.
-Bill Blass vurderer det. -Jævla Bill Blass.
-Anne Klein er med. -Jævla Anne Klein.
Du skulle ønske du var Anne Klein.
For å være ærlig, David, er jeg ikke interessert i å selge Halston Limited.
Slapp av. Dette er ikke et tilbud.
Jeg er bare ute og sonderer.
Jeg kjenner ikke moteindustrien godt nok til å tjene penger på den.
Det skal jeg endre.
Norton Simon Industries, vi driver med forbruksvarer.
Det er noe jeg forstår. Vi er store på mat.
Men mote er annerledes.
-Mote endrer seg. -Hver eneste dag.
Og det kreves en kunstner.
La meg se om jeg forstår. Givenchy sier ja, men Halston sier nei?
Nei. Jeg mener, ja, jeg sier nei.
Hvis du fikk velge, hvilket motehus ville du valgt?
Balenciaga.
Virkelig?
Feil svar.
Problemet hans er at han er én kjole til én kvinne.
For å tjene store penger innen mote, trenger man ett design
på tusenvis av kvinner.
Man er bare så god som de man kler opp.
Folk kommer til meg fordi jeg kler opp Jackie Onassis, Betty Bacall.
Hvordan kan en designer kle tusenvis av kvinner uten å miste anseelse?
Du gjør det allerede med Ultrasuede.
Du designer kanskje for stjernene,
men du er ett skritt unna å være stjernen.
Hva med dette? Om du ikke stiller i Versailles,
skal jeg sørge for at det aldri blir skrevet et eneste ord om Halston igjen.
Da mener jeg overalt.
Newsweek, The Times, ikke engang lokalavisen i Evansville.
-Eleanor… -Nei. Jeg mener det.
Jeg ber deg om en tjeneste, og du avslår?
Hva om jeg stikker innom butikken denne uken for å se hvordan du jobber?
Jeg vil vurdere det.
Bra, du vurderer det. Og så sier du at du stiller opp.
Hva synes du? Er jeg forretningsmann eller kunstner?
-Må du velge? -Ja, det må jeg nok.
Hvorfor ikke begge?
Der er han!
David Mahoney, dette er Halston.
Kanskje slik?
Nei, Joe. Gi meg den. Mindre erme, mer blafret.
Som denne.
-Jeg liker ikke den. -Da liker du ikke denne heller.
Vi er tomme for penger.
-Hva trenger vi penger til? -En lyspære har gått nede.
-Ta penger fra kassa. -Grazie, geni.
Den er tom. Og derfor sier jeg at vi er tomme for penger.
-Vi er rævkjørt. -Joe, kan du…
Jeg prøver å designe. Jeg kan ikke tenke på lyspærer, for pokker.
Faen! Å plage deg med en lyspære er ikke jobben min.
Men en pære har gått, og vi har ikke penger til en ny.
-Gå og kjøp en. -Med mine egne penger?
-Gi henne penger. -Herregud!
Jeg kan betale for den.
Vi trenger penger.
-Jeg vet det. -Det vet jeg.
Jeg sier det bare høyt. Vi trenger penger.
-Norton Simon kontaktet meg. -Jeg selger ikke.
Kanskje de ikke vil kjøpe, men investere i Halston.
Han er smart. Kan være lurt å gjøre forretninger med ham.
Forretninger…
-Hvor skal du? -Jeg trenger litt luft.
Jeg vet hvem du er.
Jeg tror ikke det.
Du er Halston. Jeg så deg i Newsweek.
Hva gjør en fyr fra Newsweek her?
Jeg liker steder som dette.
Ingen ber meg om noe.
Du kan be meg om noe.
Tar du betalt?
-Ja. Er det ikke det du vil ha? -Det er akkurat det jeg vil ha.
Tror du skinn-chaps kan bli en hit blant damer?
Drit og dra.
Vil du prøve noe?
Ja.
Hva er dette?
Ikke tenk på det. Bare åpne den og lukt på den.
Ja.
-Liker du det? -Ja.
-Hvordan føles det?
Bra.
Mr. Halston. Du er utrolig.
Klærne dine er utrolige. Jeg har bedt alle komme hit.
Tusen takk. Så snilt av deg. Takk for at dere kom.
De er besatt.
Har du flere "it"-plagg på tegnebordet?
Ja, vi har kaftanen og en minikjole jeg kaller Skimp.
Så bra.
Noe annet?
Nei.
-Bekymrer det deg? -Ser jeg bekymret ut?
Jeg tror du er veldig flink til å se ubekymret ut.
De rimeligste plaggene er i første etasje.
Bobbi er i himmelen når hun kan gå rett til salgsstativet.
Si at Jackie O. gjør det samme.
Se, det er Halston.
Møt Pat Ast, verdens beste salgskvinne.
Hemmeligheten min er at om Halstons klær er flatterende på meg, er de det på alle.
Vi er utsolgt for størrelse to til ti i modell 704 igjen, og…
Hei. Ed Austin, butikksjef.
David Mahoney.
Genevieve fra Bergdorf ringte. Når Ben Shaw endelig får produsert flere,
vil de ha dem først, så vi er uten i flere uker.
Vi har produksjonsutfordringer. Takk.
-Så Ben Shaw lager reproduksjonene dine? -Ja. Kjenner du ham?
Ja. Ben produserer for alle de store.
De la Renta, Bill Blass, Anne Klein. Travel fyr.
Jeg trodde du ikke kunne noe om motebransjen.
Og dette er salongen.
-Hvor du gjør din versjon av couture. -Skreddersøm.
Jeg stenger alt ved lunsjtider så vi kan ta imot alle de berømte damene.
Så dette er magien som dekker alle tannhjulene.
Jeg sier alltid at virksomhetene i Norton Simon
er som gassen i en luftballong.
De holder organisasjonen oppe.
Ingenting på kvartalsrapportene inspirerer aksjeholderne.
Norton Simon trenger litt magi over maskineriet.
Både de la Renta og Bill Blass
kom til meg for noen år siden på jakt etter en investor,
og dum som jeg var, sa jeg nei.
Og se hvor de er nå.
Du har etterspørselen, men du har ikke kapital til å levere produktet.
Det stemmer.
Vi sliter med å holde hodet over vannet.
Jeg må innrømme at jeg aldri har sett en virksomhet
som har større potensial enn din.
Hva tilbyr du? Sånn omtrentlig.
Sju millioner i aksjer,
pluss en kontantbetaling og en prosentandel av salget.
Minn meg på å snakke om lisensiering.
I tillegg kommer en tiårskontrakt for designtjenestene dine,
som starter på en høy sum og fortsetter til en enorm sum,
som vi skal finne ut av.
Jeg skal gjøre deg så integrert i amerikansk kultur
at ingen vil huske tiden før Halston.
Bruk litt tid…
…og tenk på det.
Avtalen din klokken elleve er her for prøvetime.
Selvsagt.
Sassy, følg Mr. Mahoney til kontoret mitt. Jeg kommer straks.
…fortelle…
Eleanor, for en overraskelse. Beklager at du måtte vente, David.
Verdenen min opprettholdes ved å konspirere bak lukkede dører,
og Eleanor Lambert er den største konspiratøren.
-Jeg tar kontakt. -Takk skal du ha.
Givenchy, Pierre Cardin, Yves Saint Laurent, Ungaro, Dior
er bekreftet til den franske kontingenten.
Bill Blass, Anne Klein, Oscar, Stephen Burrows og du for amerikanerne.
Ta av deg solbrillene.
-Nei. Jeg har tenkt mye på det. -Det blåser jeg i. Du skal gjøre det.
-Kjære deg… -Jeg vet at du ikke har råd til det.
Det problemet er løst. Norton Simon betaler for alt.
Vær takknemlig og hold kjeft.
Mahoney skal ikke betale for meg.
Ikke bare for deg. Han betaler for alt.
Han forventer ingenting tilbake. Jeg tror på ham.
Selv om det ikke hadde vært så dumt. Dere burde samarbeide.
-Herregud. -Det blir dyrt.
Du må sende hele teamet ditt, innlosjere dem.
Designerne deler på modellene,
men du må flytte driften til Versailles i to uker.
Ja, det vil slå deg konkurs. Nå har du ingen unnskyldninger.
Du skal reise til Versailles,
og du skal blåse de snobbete franske jævlene av scenen.
De respekterer verken deg eller meg. Det vil endre seg.
Se på meg, kjære.
Det er det rette å gjøre.
Både for kunsten og forretningene. Og du vet det.
Du trenger ikke engang takke meg. Selv om du absolutt burde.
Hvor mange design?
-To dusin. -For faen!
To dusin? Når skal dette foregå?
Jeg gir deg beskjed. Men i mellomtiden, sett i gang.
Hei. Jeg heter Halston.
Jeg vet hvem du er. En venn fra eskortebyrået,
som du ringer hver kveld, sa: "Dra til denne fyren. Halston."
Jeg tenkte for meg selv at jeg har hørt om ham.
Og hva heter du?
-Victor Hugo. -Som forfatteren?
Akkurat som forfatteren, ja. Jeg er også forfatter.
Bøker, dikt, tegninger.
Drømmer.
Den eneste forskjellen er at Mr. Les Miserables
aldri ble kalt Store-Victor.
Jeg skal oppfylle drømmene dine.
-Vil du ha det gøy? -Det er ikke min greie.
Hun er fancy, eller hva?
Jeg tok dessverre ikke med crème de menthe.
Nei, jeg lager faktisk kylling.
Drit i kyllingen.
Løy jeg?
Nei.
Nei, absolutt ikke.
Kan jeg ringe deg igjen?
Du kan gjøre hva du vil, sjef.
Jeg sa tre uker.
Du kaster meg i ringen mot Dior, og jeg har tre uker på meg?
Tre jævla uker? Si at hun har gått fra vettet.
Jeg er ikke bekymret, så du bør ikke være bekymret.
Er det sånn det fungerer? Takk, kjære.
-Hva er det du gjør? -Tilbake til arbeidet. Vi er ferdige!
La meg se ryggene.
Kjolene er jævlige. Ta dem av, damer.
Jeg vet ikke hvor du vil med denne rare strukturen uansett.
Er ikke det du gjør bra nok lenger?
Hva skal vi gjøre med disse?
Brenn dem!
Beklager, det kom feil ut.
Brenn dem!
Han skulle aldri sparket Schumacher.
-Jeg hadde rett om den kjolen. -Ja.
Problemet er at alle tror at bena mine ser sånn ut.
De gjør det. De er på tv. Jeg ser på dem nå.
Liza, min kjære.
Jeg må be deg om noe.
Du er kanskje helt uinteressert. Jeg vet at du er opptatt.
Bare spør.
Du vet at jeg har dette moteshowet.
Ja, det lille i Paris.
Føler du at alt du har kan forsvinne på et øyeblikk?
Å, vennen,
hver dag.
Dette showet er kanskje det viktigste jeg har gjort.
Dior, Givenchy, det er ekte stjerner.
Jeg føler at jeg trenger mer slagkraft.
-Jeg lurte på om du er villig til… -Halston.
Ber du meg om å opptre i showet ditt?
Hvorfor spurte du meg ikke tidligere? Jeg kunne ha forberedt noe.
-Ja! Selvsagt vil jeg det. -Vil du?
-Ja. -Å, Liza…
Jeg skal få Kay til å koreografere noe. Vi skal til Paris!
Ja.
Så jeg har hovedrollen, ikke sant? Jeg er Sally Bowles, for faen.
Og jeg sier til Bob Fosse: "Jeg kan ikke bevege meg i kostymene."
Så jeg ringer Halston i hemmelighet. Og han gjør om garderoben min.
Endelig kan jeg bevege meg. Jeg kan spille karakteren.
Halston fikk ikke æren. Han brydde seg ikke.
-Unnskyld meg. -Han reddet hele filmen.
Jøss, det er fantastisk.
Kona mi koser seg glugg.
Det burde hun. Du betaler jo, tross alt.
Gleden er på min side. Et tegn på Norton Simons velvilje.
Ja.
Bobbi elsker Paris, men hun gleder seg mest til å se deg i aksjon.
Jeg ba deg minne meg på å snakke om lisensiering.
Stemmer. Påminn meg.
Da Ford begynte i bilbransjen,
kunne bilens fremtid ha tilhørt hvem som helst.
Men han fant opp samlebåndet.
Og 20 år senere sa ingen: "Sett deg inn i bilen."
De sa: "Sett deg inn i Forden."
Lisensiering er samlebåndet ditt.
-Har du tenkt på tilbudet mitt? -Hver dag.
Hvis du vil snakke forretninger, har jeg papirene der borte.
Ikke vær lett på tråden. Jeg vurderer det. Jeg må overleve uken, men…
Greit, men du blir ikke kvitt meg. Jeg er som gonoré.
Skål for det.
-Halston! -Halston.
-Halston! -Liza!
ANKOMST
La oss ta noen bilder.
-Nærmere. -Halston, s'il vous plaît. Se hit.
-Halston. -Halston, se hit.
-Mr. Blass! -Mr. Blass.
Mademoiselle Klein…
Oscar…
Dette er historisk, ikke sant? Skal vi ta et bilde av alle designerne?
Oscar, kom frem.
Greit, jeg er blind. Helt blendet. Takk, alle sammen.
Dette bekymrer meg. Jeg tror morgendagen blir viktig.
Og Oscar, Bill, Anne og Stephen, de er mer etablerte enn deg.
Og alle har mye mer kapital
til å dra hjem og utnytte enhver mulighet dette arrangementet kan åpne.
Jeg vil ringe Ben Shaw i morgen kveld fra teateret
og fortelle ham at Norton Simon vil sette 10 000 704-er i produksjon
og sende dem ut til alle store varehus i landet.
Venter vi to måneder, én måned, er den fordelen er borte.
Tiden er moden. La oss gjøre det.
Beklager, men jeg har showet. Jeg må overleve morgendagen.
Jeg tar dette med meg og sover på det. Jeg lover å gi deg et svar.
Ta den tiden du trenger.
-God natt. -Få deg en god natts søvn.
-For en rønne. Hvem skulle ha trodd det? -Alle. Derfor vi gjør en innsamling.
-For å fikse det. -Dumt spørsmål.
Jeg har spilt verre steder. La oss sette i gang, damer.
Kanskje ikke et totalvrak.
Mr. Halston, følg meg.
Hallo, jeg heter Halston. Hyggelig å møte deg.
Stephen.
-Hei, Stephen. -Halston!
Hei, Joe. Elsa.
Hvor pokker skal vi?
Hva er den lukten?
Arbeidsrommet vårt?
Det stemmer.
Så ekkelt.
Kan vi bruke dette rommet også?
Tydeligvis ikke.
Du må forklare noe for oss.
Skal Liza åpne hele det amerikanske showet?
Nei, hun åpner min del. Siden jeg er sist, avslutter hun for alle.
-Bortsett fra at Halston… -Du er fjerdemann. Oscar er sist.
Oscar, det har skjedd en feil. Jeg skal avslutte showet.
Nei. Jeg gikk bare med på dette under forutsetning av
at du ikke avslutter showet. Så du avslutter ikke showet.
Hva sier du til dette? Du tar min plass, fjerde, og jeg går sist.
Hvorfor skulle jeg det?
Snu deg rundt.
Vi får høre hva Eleanor har å si.
Nei. Hør på meg.
For det første, du deler Liza. Hun åpner showet, og sånn blir det.
-Eleanor… -Hold kjeft, jeg er ikke ferdig.
Du går ikke sist. Oscar går sist. Det var derfor han sa ja.
-Du kødder med meg! -Fortsatt ikke ferdig.
-Jeg trenger fem design til. -Du er gal.
-Jeg sa 24. Du tok med 19. Fem til. -Jeg nekter.
Du ville bevise at jeg er den beste moteskaperen,
og nå saboterer du meg.
Saboterer deg?
Liza er min venn. Jeg tok henne med.
Og du ga meg et høl av et arbeidsrom. Det stinker rottepiss.
-Jeg kan ikke jobbe slik! -Nå høres du ut som en ekte kunstner.
Tror du Gauguin sa det? "Jeg kan ikke male her. Det er skittent.
Van Gogh er min venn. Cézanne får ikke snakke med ham."
Det er en dårlig sammenligning.
Hør på meg.
Du henger deg opp i feil ting. Du må fokusere.
Er du den beste her? Det kan du banne på. Men ingen vet det.
Franskmennene vet det ikke.
Yves Saint Laurent, vet du hva den jævelen sier om deg?
Gå ut og bevis at han tar feil.
Vis dem at du er verdens største stjerne. Jeg vet at du klarer det.
David? Hva gjør du her?
Jeg kom innom som en venn for å se hvordan det går.
Det går strålende. Spenningen er elektrisk.
Jeg har sett på gjestelisten. Det er noen tungvektere der.
Må løpe. Jeg er så opptatt.
Vi har et problem med bakteppet.
Hva da?
De ga meg målene for scenen i meter, og jeg designet bakteppet i fot.
Og kjolen min har ikke kommet ennå.
-Nå holder det. -Vent!
-Halston. -Halston.
Kom igjen, kom ut av bilen.
Pokker heller!
Nei. Jeg tok oppvasken. De er rene.
Ro deg ned. Du skremmer barna!
Bra, de burde være redde. Det burde du også.
Halston, åpne.
Kom ut av bilen.
Dette er latterlig!
-Åpne. -Damer…
Hør her, drittsekk. Du vet at jeg forguder deg,
men jeg dro ikke disse puppene over Atlanteren,
til dette helvetet, bare for at du skal stikke av.
Nei, Liza, hør på meg. Jeg kom ikke hit for å ha denne følelsen.
Jeg har rømt fra den hele livet.
Jeg føler at jeg er fire år.
Jeg kan ikke skape eller være meg selv når jeg føler meg slik.
Å, kjære. Slik er det å være kunstner.
Jeg vet hvordan det føles, tro meg.
Det var slik jeg følte meg på Cabaret. Jeg var redd og halvnaken.
Jeg gråt og sa at jeg ikke likte kostymene.
Takk Gud for at jeg hadde deg. Og du har meg.
Og nå har jeg en jævla Oscar. Så vær sur, men finn frem luktesaltet,
dra deg opp fra den jævla divanen og marsjer den stramme ræva di inn igjen.
Jeg venter.
Glad i deg.
David.
Har du en kopi av kontrakten her?
Hvordan det? Er det noe galt?
Du må love meg noe.
Hvis jeg signerer kontrakten, må jeg aldri føle meg ubetydelig.
Underfinansiert. Ubeskyttet. Utrygg.
Lov meg det, og vi har en avtale.
Du har mitt ord.
Hent smokingen fra hotellet.
Joe, lag et nytt bakteppe. Du blir med meg.
La oss se gjennom koffertene etter noe vi kan bruke.
Halston!
Kan vi lage noe bra på en time?
Nei.
Men jeg kan lage noe fantastisk.
Forsiktig!
Forsiktig. Attention.
Snu deg.
Sist jeg var i Paris, spiste jeg languster med Chanel på Ritz,
og nå maler jeg med en jævla kost.
Stakk jeg deg?
Det er…
Den er nydelig.
Hva med puppene mine? Hva skal jeg ha på meg?
Kom og se!
Voilà.
Jenter, gjør dere klare. Det er flott, Joe.
-Kom igjen. -Jeg tenker.
Jeg kommer til å se ut som en idiot i bare skjørtet.
Nå er det en kjole.
SLAGET I VERSAILLES
Dette er det kjedeligste jeg har sett i mitt liv.
Og mamma spilte Man of La Mancha i en låve.
Joe…
Bravo!
-Takk Gud for at det er over. -Au contraire. Det er fire til.
La oss finne jentene.
Unnskyld meg.
Herregud!
På tiden den franske biten tar, kunne jeg ha bygget Eiffeltårnet.
Karen, hva foregår der ute?
De franske modellene har dyreører, og de har et romskip.
Hva? Et romskip?
Mine damer og herrer, ta godt imot Miss Josephine Baker!
Josephine Baker? Herregud.
De har Josephine Baker!
Er du klar for å lage show?
Ja visst.
-Men jeg er etter Josephine Baker. -Publikum sover uansett.
-Det kommer til å gå bra. -Takk.
Anne Klein! Greit. Vi er i gang. Det går bra.
Det blir bra. Flott.
Stephen Burrows.
Bill Blass.
Halstonettes.
Sving deg, Pat. Nydelig, Elsa.
Der oppe! Bakerst!
Ja.
-Vi kommer til å være helt frie. -Ja. Men i bytte solgte du navnet ditt.
-Nei, ikke navnet mitt. Varemerket mitt. -Varemerket er navnet ditt.
Syv millioner dollar i aksjer, og mye annet.
Halston er finansiert.
Og Halston er jævla rik. Rik nok til å kjøpe alle orkideer i Paris.
Bare tenk på alt jeg kan gjøre.
BASERT PÅ BOKEN SIMPLY HALSTON AV STEVEN GAINES
Tekst: Silvia Alstad