Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Oamenii obișnuiți, în anumite situații
pot săvârși fapte oribile,
faptele au fost oribile, însă omul în sine nu e un monstru.
De ce țara aceasta nu are reacție
când e condusă de un președinte
al cărui comportament poate fi catalogat drept diabolic
pentru binele țării și poate chiar al lumii?
Puterea certitudinilor ideologice din zilele noastre
e mânată de frica de singurătate.
Oamenii se întâlnesc și se întreabă ce e adevărul.
Ce e alb și ce e negru?
E minunat, dar ai grijă,
să nu fii executat precum Socrate!
Nu sunt un monstru!
Acțiune.
Sunt Nelly Ben Hayoun.
Conduc o universitate fără taxe, numită Universitatea Subteranului.
Am decis să caut originea cunoașterii și s-o aduc studenților mei.
În valiză.
Ce e cunoașterea?
Cine deține gândurile noastre?
Un monstru poate gândi?
Eu sunt un monstru?
Tu ești un monstru?
Am un partener în această călătorie.
Se numește Hannah Arendt.
E moartă.
A fost teoretician politic.
- Bună ziua! - Doamnă!
Ce bucurie să vă cunosc. Ce onoare.
Du-te… Du-te acolo.
Cred că Hannah Arendt și filosofia ei
face parte integrantă din discuțiile mele
cu fiecare gânditor întâlnit.
- Înțeleg. - Și o înlocuiesc,
- …după cum vedeți… - Observ.
Da, deci asta făceați.
Ați recunoscut stilul?
Acum știu la ce vă referiți,
sigur că am cunoscut-o,
nu așa se îmbrăca ea.
Am întâlnit-o în aprilie 1972.
PRIETEN AL DNEI HANNAH ARENDT ȘI PROFESOR DE FILOSOFIE
A fost invitată să țină o prelegere
la facultatea mea.
Nu eu am invitat-o. La vremea aceea, nu prea eram interesat de lucrările ei.
- Hannah Arendt e un teoretician politic? - Nu, cred că…
- A murit? Trăiește? - Ah.
- Hannah, nu… - Știți…
Doar lucrurile de bază, căci trebuie să acoperim baza,
după care intrăm în profunzime.
Până la începuturi.
Știm că s-a născut în 1906.
Cine e ea?
Hannah Arendt s-a născut în 1906 și a murit în 1975.
Când a murit, avea anumiți admiratori,
iar oamenii…
Acum.
La început… În al doilea deceniu al secolului nostru,
cred că e tot mai recunoscută
ca unul dintre cei mai importanți gânditori politici ai secolului al XX-lea.
Dacă ne uităm la ce se întâmplă nu doar în Statele Unite,
ci în întreaga lume,
tendința spre autoritarism,
folosirea propagandei,
minciuna sistematică ce se perpetuează, ignorarea faptelor,
ea a identificat toate aceste lucruri
ca fiind definitorii pentru secolul al XX-lea,
iar la finalul cărții sale despre originea totalitarismului,
spune că regimurile totalitare precum cele ale lui Hitler și Stalin
se pot sfârși,
însă tentația de a utiliza mijloace totalitare va dăinui.
Iar eu cred că aceasta este lumea în care trăim astăzi.
Când vorbim despre ideologie,
să înțelegem cum ideologia
- …prinde contur. - Da.
Sunt foarte surprinsă, iar asta face parte
ca profesor care conduce o universitate fără taxe de școlarizare,
dezvoltarea unei anumite forme de educație care, prin ea însăși,
- …poate dezvolta o formă de ideologie. - Nu.
Pentru ea, ideologia a fost întotdeauna ceva negativ.
Pentru ea, nu existau ideologii bune și ideologii rele.
Pentru ea, ideologia devine un fel de sistem,
avea un fel de sistem consecvent
care încearcă să explice totul.
Ideologia presupune un anume tip de unanimitate,
unde toată lumea gândește la fel,
toată lumea adoptă aceleași proceduri,
prin urmare ea critică puternic noțiunea de ideologie.
PRIMĂRIA DIN SHEFFIELD, MAREA BRITANIE
Cum să vă spun?
- Ar trebui să vă spun Lord? - Dacă doriți.
Dvs îmi puteți spune Magid.
Cred că lumea îmi spune Magid.
- Dar titulatura oficială… - Da.
este Dreptul Său Închinător…
Titulatura oficială este Dreptul Său Închinător,
Prim Cetățean
Domnul Primar din Sheffield, Consilierul Magid!
Nu mă aștept să mi se spună astfel. Spuneți-mi Magid.
- Bun venit la Primăria din Sheffield. - Da.
Haideți să vă explic,
aici suntem în Ante Cameră,
acestea sunt portretele tuturor Domnilor Primari.
Acesta e primul cu care avem o fotografie,
- …dinainte să avem o fotografie. - Da.
Și toți aceștia…
sunt foști Domni Primari.
Când am venit aici prima dată, m-am gândit
că fotografia aceasta a mea va dăinui mult după moartea mea,
fotografia aceasta va fi mereu aici, nu?
Așadar, mă uit și îmi spun: „Ele nu spun nicio poveste.”
Sau putem spune că ele transmit ideea că toată lumea e la fel.
Însă, pentru mine, ar fi fost minunat dacă fiecare ar spune o poveste anume,
din vremurile sale, numai să fie o poveste reală, înțelegeți?
Așa că am decis ca a mea să fie complet diferită.
Mi-am adus propriul fotograf, căci mi-am dorit să fiu diferit.
Membrii Consiliului au fost șocați.
Spuneau: „Vii tu și întrerupi tradiția,
ce rost mai are să fii Domnul Primar?
O să distrugi totul!”
Nu au înțeles de ce fac asta.
Am considerat mereu că instituțiile tradiționale, oamenii, ierarhiile,
spun: „Dar noi întotdeauna facem astfel.”
Să spui că tu ai făcut mereu astfel, nu e o scuză.
Tradițiile. Am avut o tradiție
când femeile nu aveau dreptul la vot, uite o tradiție.
Înțelegeți?
Tradițiile vin și pleacă, iar noi învățăm lucruri noi
și înțelegem că stilul anterior era o prostie pe care o făceam
și e ne educăm și evoluăm, nu?
Însă, uneori, oamenii se tem de schimbare!
- Aceasta e făcută chiar aici, nu? - E făcută jos.
Bănuiesc că dvs ați ales și rama?
Da. Practic, începi în culori,
iar la final revii la alb-negru.
Deci, practic, eu am ales cam toate hainele
pentru că am vrut să transmit ideea de seriozitate,
dar, în același timp, vreau să fac lucrurile altfel.
De aceea port cizme și celelalte lucruri la care m-am gândit.
Aceasta e sala de consiliu. Se numește Camera Consiliului.
În principal, e folosită o dată pe lună,
în prima zi de miercuri a fiecărei luni,
când avem ședința de consiliu.
Aici au loc dezbaterile,
aici dezbat consilierii aleși.
Aici se votează moțiunile și politicile pentru toți locuitorii din Sheffield.
În încăperea aceasta atunci când intri,
există o doamnă. Doamna Purtător de Sceptru.
Iar această doamnă are chestia asta pe umăr
se plimbă pe aici și spune: „Vă rog să vă ridicați.”
Nu se pot lua decizii fără acest lucru.
Toată lumea se ridică pentru Drept Închinător,
pentru Domnul Primar, Predicatorul Consiliului, apoi toată lumea se ridică,
iar eu mă gândesc:
„Pe tricoul meu scrie: «Donald Trump e un ratat»
și port și o pălărie.”
Și îmi amintesc, căci sunt și eu om, până la urmă,
am niște emoții, mă gândesc:
„Doamne, chiar voi prezida această ședință?”
După care intru și le spun: „Vă rog să vă așezați.”
Și toată lumea se așează.
Și încep ședința cu o atitudine foarte serioasă,
iar în sinea mea îmi spun: „Ce naiba se întâmplă?”
Am vrut să aibă sens ceea ce fac,
după care am vorbit despre lucrurile care mă motivează.
Așadar, e un fel de pantomimă,
oamenii se contrazic și atmosfera se încinge,
cei care asistă spun: „Rușine să vă fie!”
E foarte interesant. Multă pasiune în joc.
Am venit în Sheffield când aveam cinci ani,
ca refugiat, nu vorbeam engleză,
nu puteam face nimic, și totuși,
când ești copil îți e foarte ușor să te adaptezi,
așa că am mers la școală și mi-am făcut un rost,
chiar din copilărie…
Îmi amintesc că îmi spuneam: „Când voi fi mare, vreau să fiu elefant.”
După care mi-am dat seama: „Nu prea pot fi un elefant.”
Apoi am vrut să mă fac astronaut.
După care nu prea am știut ce vreau să mă fac,
dacă mi-ai fi spus că voi fi Domnul Primar… era imposibil.
Așadar, eu mereu… Oamenii mă întreabă:
„Cine a fost modelul tău în copilărie?”
- Da. - Eu…
Nu pot spune că am avut un model anume.
Pentru mine, acest model a fost Internet-ul.
Efectiv foloseam Internet-ul.
Dacă eram trist, intram pe Internet ca să mă binedispun,
sau ca să învăț lucruri. De fiecare dată…
Internet-ul era totul pentru că,
deși locuiam într-o zonă restrânsă din Sheffield,
era lumea mea.
Așa că intram pe Internet,
el a fost sursa mea de cunoaștere.
- Care este sursa cunoașterii? - Da.
Cei înstăriți au decis
viitorul și educarea oamenilor.
Însă e extraordinar
că nu trebuie să ne bazăm pe cei înstăriți,
câtă vreme avem surse precum Internet-ul, dar și atâtea alte surse de cunoaștere.
Pe când, înainte, cunoașterea era oarecum limitată.
Trebuia să te dai peste cap ca să ajungi la cunoaștere.
Nu puteai decât…
De aceea auzim tot felul de povești
despre oameni care călătoreau ca să ajungă la cunoaștere.
Cred că Sheffield are experiența unei istorii radicale,
un radicalism politic,
de exemplu, mișcarea sufragetelor,
votul femeilor din Marea Britanie, a început în Sheffield,
și tot aici s-a înființat prima Societate a Femeilor.
După care am avut-o pe Mary Ann Rosen,
care a luptat pentru abolirea comerțului de sclavi în Marea Britanie.
Ca să fiu sincer cu dvs,
cred că unul dintre motivele pentru care am primit atâta atenție
este eșecul democrației.
Vreau să spun că,
dacă analizăm toate formele de guvernământ, locale și naționale,
cei care conduc ca reprezentanți ai noștri
nu sunt reprezentativi pentru oamenii care i-au trimis acolo.
De exemplu, guvernul nostru, membrii cabinetului,
toți sunt milionari,
cum vor putea ei să înțeleagă sărăcia în rândul copiilor?
Cum să înțeleagă
avantajele artei pentru cei năpăstuiți?
Ei au avut totul la îndemână.
Poți controla și deține puterea făcându-i pe toți să pară proști,
astfel încât să nu aibă suficientă cunoaștere ca să preia controlul.
Căci dacă toată lumea ar înțelege
că puterea e în mâinile majorității, și nu ale minorității,
am putea schimba asta foarte ușor.
Dar dacă ești la vârf și vrei să rămâi acolo,
una dintre metode este să-i faci pe ceilalți mai puțin deștepți.
Gânditorii politici sunt foarte importanți pentru că ei vin cu o idee
sau cu o temă de bază.
Tema pe care o prezintă Arendt, fundamentală pentru gândirea noastră,
este pluralitatea.
Iar pluralitatea înseamnă că fiecare dintre noi
are o perspectivă diferită asupra ei.
Politica!
Nu există politică fără pluralitate.
De aceea
o bună parte din ceea ce astăzi numim politică e un dezastru, pentru ea,
iar încercarea de a avea unanimitate în păreri
omoară politica și pluralitatea.
E o temă foarte profundă în gândirea lui Arendt.
Nu există… Când vorbește despre condițiile necesare acționării,
acțiunea politică este pluralitate.
E o mare bucurie pentru mine să vă spun
că extraordinarul Oraș Sheffield
a decis înființarea unei universități fără taxe de școlarizare
și educație gratuită pentru fiecare cetățean din Sheffield.
ARHIVELE INTERNET-ULUI, SAN FRANCISCO
Vorbiți despre Internet ca despre locul în care
putem împărtăși și comunica o anumită formă de cunoaștere
de la o generație la alta,
vechile forme Homo sapiens sau Neanderthal
nu aveau nevoie de Internet pentru împărtăși cunoașterea?
Nu! Internet-ul e doar cel mai nou pas pe acest drum,
și e un pas fantastic.
Nu e doar un mod de a transmite informația,
vorbim și despre calculatoare.
- Nu? - Da.
Aceste calculatoare devin tot mai interesante.
Am vrut să ajungem în punctul în care oamenii primesc răspunsuri de la aparate.
Aceasta a fost o idee radicală chiar și în anii '80.
După aceea am vrut ca toată lumea să poată publica.
A părut o idee radicală.
Acestea sunt lucruri obișnuite și cu asta ne ocupăm noi.
Încotro se îndreaptă lucrurile?
Cum facem ca ideile tuturor
să merite răspândite în locurile potrivite
și să fie păstrate corespunzător,
iar noi construim mai departe și păstrăm diversitatea oamenilor.
Acesta e Sediul principal al Arhivei Internet-ului.
Acești oameni își dedică viața
pentru a asigura acces permanent la informație
oricui, oriunde, gratuit.
Nu taxăm absolut nimic.
Încercăm să trăim și să construim echivalentul pe Internet
al accesului universal la cunoaștere.
Digitizăm 1000 de cărți pe zi.
1000 de cărți? Câte astfel de aparate aveți?
Sute.
Dar digitizăm în multe alte țări.
Treaba noastră este să găsim acele lucruri care merită să dăinuiască.
Care sunt…
Chestiuni de familie, două secole de familii din Ontario, Canada.
Cine alege care cărți au prioritate?
De regulă, bibliotecile, care ne plătesc 12 cenți pe pagină.
Iar noi le digitizăm și le facem publice.
Sau oamenii ni le donează și vrem o copie din orice s-a publicat vreodată.
Acestea…
sunt serverele Arhivei Internet-ului.
Sunt aproximativ zece petabiți de date.
- Avem mega, giga, tera, peta. - Da.
Aici avem zece petabiți, pe ambele părți.
Din colecția de 40 de petabiți ai Arhivei Internet-ului.
Lucrul interesant la acesta e că luminile au o semnificație.
De fiecare dată când o lumină pâlpâie,
cineva fie încarcă, fie descarcă ceva
din Arhiva Internet-ului.
Eu le văd
ca pe niște rafturi deschise ale unei biblioteci.
Ca atunci când te duci la o bibliotecă și poți alege cărți.
Da.
Dar e mai bine de atât.
Aici poți vedea când cineva citește acea carte.
- Mai stați aici și… - Da.
- Nu e interesant? Întotdeauna. - E non-stop?
Ce se întâmplă când nu aveți electricitate?
Se întunecă.
Și?
Nimeni nu mai are acces la copia aceasta.
Din fericire, mai avem o copie în Richmond, California.
Și avem o copie parțială în Amsterdam
și încă una la Alexandria, în Egipt.
Serios.
- Deci aceste… Ele suntem noi! - Cine sunt oamenii aceștia?
Suntem noi.
Ei sunt cei care și-au petrecut viața construind Arhiva Internet-ului.
Precum Soldații Terracotta din Xi'an, China.
Da? Acești…
Cine lucrează la Arhivă timp de trei ani
primește o statuetă.
Acesta sunt eu.
Iar aici sunt și mai mulți.
Acestea sunt…
- Și mai multe super calculatoare. - Acesta e Internet-ul.
E World Wide Web.
Acces universal la cunoaștere.
Ce înseamnă asta?
Am început să construim colecția aceasta
ca pe o arhivă de bază
ce poate fi transformată într-o bibliotecă
pe care oamenii să o folosească în propria educare,
pentru jurnalism,
pentru a visa, după care vrem să aducem aceste lucrări
înapoi aici.
Așadar, e un ciclu.
Ce credeți despre Realitatea virtuală?
Ați folosi-o? Cum?
Pe cine atrageți în acest spațiu?
Care credeți că sunt aplicațiile tehnice?
Aplicațiile educaționale? Cele profesionale?
Dacă ar trebui să reuniți un grup
care să se gândească la viitorul tehnologiei,
pe cine ați include în acel grup?
Care credeți că sunt punctele forte și care sunt pericolele?
Dar Google, ea a murit înainte să apară Google.
Ce părere ar avea ea despre Google? Nu ați vrea să aflați asta?
GOOGLE, SAN FRANCISCO
Hannah.
Da, tu nu ai idee despre asta.
RV, adică realitate virtuală,
e o experiență interactivă generată de calculator,
și, de regulă, pătrundem acolo
cu ajutorul unor ochelari.
RA, adică realitatea augmentată,
e atunci când anumite elemente digitale sunt adăugate realității noastre
prin lentila unei camere video sau printr-un telefon inteligent.
Sper că e clar.
Dacă vă gândiți la misiunea Google.
Ei organizează informația din toată lumea într-un mod folositor
și accesibil pentru toată lumea.
Adesea
vedem că realitatea virtuală oferă mai mult acces la experiențe.
Așadar, aș spune că vorbim mai puțin despre cunoaștere, cât despre informație.
Cred asta, dacă luăm cazul realității augmentate,
ea adaugă straturi inteligente peste realitatea noastră.
Te putem ghida astfel încât să-ți înțelegi lumea
cu ajutorul tehnologiei?
Iar acest lucru implică multă responsabilitate.
Cu aceste tehnologii se pot face multe lucruri însemnate,
și acum e vremea să construim aceste spații noi,
să vedem cum le folosesc oamenii.
Credem sau nu că realitatea virtuală e viitorul
sau care este viitorul pentru Google?
Prin aceste tehnologii, oamenii capătă superputeri. Nu?
Sună cam așa: „Te pot duce oriunde.” „Îți pot aduce orice.”
Pot traduce lucruri în timp real.
Pot.
E un fel de a înfrumuseța lucrurile pe care le faci deja,
dar ele devin mai puternice.
Iar pentru asta e nevoie de mai mult decât o echipă.
Corect?
De pildă, visul meu e să recreez o grădină zoo în realitatea virtuală.
Nu e nevoie de grădini zoo adevărate.
Unde copiii s-ar duce să vadă girafe.
Iar girafele ar trăi în sălbăticie,
le văd în realitatea virtuală
și chiar se pot apropia de ele.
Deci, da, într-un fel e despre cunoaștere, aducerea cunoașterii mai aproape
și despre a te ajuta să adaugi straturi inteligente
și așa mai departe.
În acest context, ce este educația?
Cred căHannah Arendt,
cea mai bună caracterizare a ei ar fi aceea de gânditor independent.
În limba germană, selbstdenker.
Ea nu aparține niciunei școli.
Nu a fost marxistă.
Nu a fost liberală.
Cred că Hannah Arendt
se bucură acum de această recunoaștere pentru că,
pe măsură ce ideologiile se prăbușesc, putem vedea o gândire proaspătă.
Bine?
Există multe elemente la ea,
care pentru unii ar părea radicale,
iar pentru alții conservatoare.
Într-un fel, ea a fost foarte conservatoare cu educația.
Credea că oamenii trebuie să fie educați din perspectiva nevoilor
și că educația ar trebui să fie ținută departe de politică.
UNIVERSITATEA CAMBRIDGE, MAREA BRITANIE
CHELTUIELI DE INVESTIȚII CHELTUIELI GUVERNAMENTALE
TAXARE
VENITURI DUPĂ TAXARE
Acesta e modelul economiei britanice din 1949,
inventat de Bill Phillips și Walter Newlyn,
și e o metaforă despre bani și apă.
Avem pâraie de venituri, circuite financiare,
lichidități, sifonare etc.
Totuși, nu e doar o metaforă. E un calculator analog.
El calibrează această metaforă.
Apa curge pe aici, iar ea reprezintă banii,
fluxul de bani din economie.
Și nu putem ajunge rapid în acest punct?
Oarecum.
A avut niște probleme în anii 1970, când a existat stagflația,
pentru că nu modelează inflația.
- Să vedem cum funcționează. - O să-l pornesc.
- Apa merge peste tot! - După asta, noi putem
construi chiar și un aparat de cunoaștere.
Cu siguranță. Ar fi foarte bun. Mi-ar plăcea.
- Gata? - Da.
Deci cine plătește educația universitară?
Înainte plătea guvernul,
dar vor să încheie acest lucru.
Așa că au decis
să-i facă pe studenți să plătească.
Așa că studenții vor trebui să plătească, numai că ei nu au bani.
Așadar, de unde fac studenții rost de bani?
Guvernul împrumută bani de la bănci prin compania de împrumuturi studențești
și revine în acest punct.
Banii trec pe acolo și nu pe aici.
Așa că nu există vreun efect pentru economie.
Guvernul n-a făcut decât să ascundă datoria țării
în conturile bancare ale studenților.
Spuneți-mi, dacă am face acest aparat al cunoașterii…
și am vorbi despre factori implicați în cunoaștere,
e ceva oarecum diferit de economie, nu?
Cunoașterea e o idee foarte interesantă.
Să încercăm să facem o hartă a ei?
- Putem încerca. - Hai să ne imaginăm.
Aș începe cu un fel de…
Aș începe cu nașterea.
- Apoi moartea, în partea inferioară. - Da.
Aș face o cascadă mare. Se nasc mulți oameni.
Într-un fel, ei cad din aparat.
Și, în final, oarecum mor.
Dar la mijloc, e un fel de epocă a școlii,
apoi e o epocă a universității
și apoi vine munca.
Iar când ajungi aici jos,
unii oameni sunt angajați, alții sunt șomeri.
Unii sunt angajați.
Aceștia sunt la universitate, crearea cunoașterii.
Cine plătește? Am văzut deja cine plătește.
Acum trebuie să mă uit la aparatul meu Philips
cu toată curgerea aparatului Philips.
E interesant,
căci te gândești să folosești aparatul Philips
și vrei să-l asociezi pe acela aparatului Philips?
Asta e…
- E o paralelă. - Am vrut să fac ceva independent.
E un aparat independent, dar sunt combinate.
- Economia e combinată cu cunoașterea. - Bine.
- Sunt combinate la un loc. - De ce?
Păi cine plătește universitățile?
Cine are toți banii, în prezent?
Google, societatea cunoașterii, societatea informațională.
E o legătură majoră între cunoaștere și economie.
Credeți că a întotdeauna a fost așa? Cunoașterea și economia
- …legate una de alta? - Da, categoric.
Pentru ingineri, e clar
că Revoluția industrială a fost mult mai importantă
decât Revoluția franceză.
Din perspectiva noastră
bogăția produsă de Revoluția industrială.
Așadar, cunoașterea e legată direct de economie?
Da.
EXPORTURI
Așadar, dacă ar fi să merg cu o idee către studenții mei.
Da, apa, din două motive.
Primul e clar că suntem făcuți în principal din apă
avem nevoie de ea, iar apa e punctul de pornire pentru toate.
E și o metaforă pentru orice altceva.
Așadar, fizic vorbind… Totul începe cu apa.
Există convingerea că educația și cunoașterea
sunt total separate de economie.
Da.
Îmi pun întrebări în această privință.
- Pentru că… - E bine că faceți asta.
Cred că ea a fost foarte dornică
să-i facă pe oameni conștienți…
Hannah Arednt era conștientă de ce presupunea demnitatea politicii
și nu doar în sens utopic.
Ea credea că tipul de politică
pe care uneori îl numea „libertate publică”, s-a întâmplat.
S-a întâmplat la Palat, în Revoluția americană,
în comunele Parisului.
Așadar, nu e doar o idee utopică.
A existat și poate exista din nou.
Dacă o creează oamenii, însă…
în încercarea ei
de a sublinia demnitatea și distincția politicii,
uneori face o distincție puternică
între ceea ce ea numește politicul și socialul,
punând economia în planul social.
Vedeți dvs,
ea face două distincții și mai mari
între politică și economie.
Critica mea la adresa lui Arendt
e următoarea: dacă vrei să-ți iei ideea în serios,
ideea de acțiune politică a lui Arendt și pluralitatea,
trebuie să fii foarte preocupat
de condițiile economice care o fac posibilă.
E un fel de critică internă și cred că a fost un punct orb pentru ea.
ȘCOALĂ COMUNITARĂ DIN TOKYO, JAPONIA
- Mă bucur să vă cunosc. - Și eu mă bucur.
Aceasta e școala noastră și suntem la parter,
acum nu sunt copii aici, sunt sus.
Tocmai ne-am întors
din tabăra de vară de săptămâna trecută,
așa că acum sunt sus și își scriu gândurile
despre tabăra de vară. Urcăm?
Unul dintre lucrurile evidente
e ce anume diferențiază școala voastră de alte școli?
Cred că una dintre trăsăturile principale ale școlii noastre
e că are o programă bazată pe concepte.
Nu e o programă bazată pe activități.
Ne dorim pentru copiii noștri să absoarbă
și să poată aprecia concepte și să lege idei,
cum ați spus și dvs mai devreme, ceva transdisciplinar.
Vor putea aborda problemele din multe perspective diferite,
vor dobândi abilități și capacitatea de a gândi pe teme diverse,
vor vedea suprapunerile de planuri, conexiunile dintre ele,
cum e raportează unele la altele și ce relevanță există între ele.
Fiecare an are timp liber la un moment dat al săptămânii.
Timpul liber înseamnă că pot face absolut orice doresc.
Nu le spunem noi ce să facă,
decid ei singuri.
Se pot relaxa citind o carte,
se pot duce în parc.
Dacă se duc afară, se duc nesupravegheați,
avem încredere în discernământul lor.
Pentru ei e foarte important momentul în care decid ce se întâmplă.
E aproape 100% centrare pe elev.
ȘCOALA DE CALCUL POETIC, NEW YORK
Am vrut să realizăm un spațiu diferit
și am avut studenți care voiau un master în arte frumoase
și au cheltuit mulți bani ca să studieze la New York
și că ne-am gândit că e o nebunie.
Am putea scurta programul,
am putea face un program ceva mai intens.
O combinație de rezidențiat și tabără.
Așa că am creat ceva alternativ,
unde studenții vin pentru zece săptămâni și au o experiență bine structurată.
Din ce motiv
ați decis să nu acreditați școala?
Sunt zece săptămâni, dar la final nu au diploma de master,
- …echivalentul unui master. - Da.
Deoarece funcționăm neoficial.
Așadar, nu suntem…
Nu suntem acreditați…
Facem cum vrem noi, înțelegeți?
Așa că nu am parcurs acel proces.
Numele oficial al școlii noastre e SFCP,
nu putem include termenul de „școală” în numele oficial
pentru că trebuie să treci prin Consiliul educațional,
iar noi suntem un fel de alternativă.
Nu am parcurs acele etape.
Așadar…
Nu suntem acreditați, dar studenții pleacă foarte câștigați.
Nu au o diplomă la final, dar câștigă enorm.
Nu credeți că, dacă o citiți pe Hannah Arendt,
una dintre concluziile cheie
este aceea că poate educația ar trebui să existe independent de guvern?
Ea credea că dirijarea educației de către stat e un dezastru.
Pentru ea,
educația ar trebui să fie o chestiune personală, una socială.
Nu o chestiune de politică de stat.
Singurul rol al statului
ar fi să se asigure că există educație publică.
Însă ce se întâmplă în clasă, în educație,
ea credea că politicienii nu trebuie să se amestece.
Dar demografia studenților? Cum funcționează?
Majoritatea dintre ei au vârsta de studenți sau ceva mai mult.
Avem studenți cu vârste între 20
și 50-60 de ani.
Am avut studenți care sunt profesioniști la mijlocul carierei.
Adesea ei iau o pauză de la muncă.
Fiind vorba de zece săptămâni, uneori își conving șefii.
Le spun: „Vreau să studiez timp de trei luni.”
Cursul meu se numește Recrearea trecutului,
în fiecare săptămână vorbim despre câte un artist,
de exemplu, Ramona e un artist maghiar
care locuiește la Paris din anii '70
și scrie cod pentru a controla o imprimantă grafică
pentru desene algoritmice.
Studenții îi analizează munca,
după care reproduc munca ei
cu instrumente moderne.
Mi se pare extraordinar…
faptul că adesea există diferențe.
Iar diferențele sunt benefice
și discutăm despre ele, analizând.
Pentru mine, în asta constă poezia,
dar și în a le spune studenților că trecutul trebuie explorat.
ADDIS ABABA, ETHIOPIA
Ce e atât de special la Muzeul Național al Etiopiei?
Muzeul Național este…
- Există patru colecții. - Da.
Cele mai importante sunt secțiile de arheologie și paleontologie,
unde se găsesc
fosile de…
origine umană, originea vieții.
Așadar, aici voi găsi originea oamenilor?
Da.
Etiopia este tărâmul originar.
Este sursa ființelor umane.
Susținem asta datorită descoperirii lui Lucy și a altor hominizi,
la Muzeul Național.
MUZEUL NAȚIONAL AL ETIOPIEI
BUN VENIT LA MUZEUL NAȚIONAL AL ETIOPIEI
UN MILION DE ANI DE VIAȚĂ ȘI CULTURĂ
Bună ziua. Mă bucur să vă cunosc.
Dvs…
Este…
Facem asta în Sudul Franței, și la Lyon, ne sărutăm de trei ori.
Dvs sunteți curatorul muzeului?
Da, eu sunt curatorul muzeului.
- Avem două secții în muzeu. - Da.
Laboratorul și spațiul de aici.
Ce vom vedea?
Forma științifică a lui Lucy.
- Forma științifică a lui Lucy?
Ea e prima fosilă găsită,
care a fost bipedă. Putea să umble?
Da.
Lucy e unică, fiind găsită acum 42 de ani,
în 1974.
Și înțeleg prima…
I s-a găsit mai bine de 40% din corp.
A furnizat informații în detaliu despre ce însemna a fi biped,
chiar și morfologia sexuală.
Foarte multe lucruri, de aceea e unică.
Cercetările continuă, în cazul ei.
- Putea gândi, reproduce gânduri? - Da.
Are un creier de aproximativ 500 corpus callosum.
Însă mărimea creierului se schimbă în timp.
Dar da, putea să gândească.
Categoric.
Întrebarea mea
este dacă ea a fost sau este
originea cunoașterii.
Pentru noi, a fost.
- Pentru că e prima… - Cine suntem noi?
Pentru noi,
Homo sapiens sapiens sau omul modern.
Ea e originea cunoașterii
pentru că a fost găsită acum mulți ani.
Ea dă informații complete despre mărime.
Ea este originea cunoașterii pentru omul modern.
Lucy.
Ești moartă.
Ai fost tânără,
îți văd măseaua de minte.
Mă gândesc…
că ai murit de tânără.
N-am înțeles, ce are?
- Lucy are o măsea de minte. - Așadar, a fost…
Mă gândesc la vârsta ei biologică.
- Vă gândiți la… - Vârsta biologică a lui Lucy.
A murit de tânără.
La 18 sau 20 de ani.
Îmi pare rău că ai murit atât de tânără.
Ai ratat multe lucruri,
dar trebuie să-ți spun, Lucy,
că mă bucur că Metasebia
și colegii ei
ți-au găsit un prieten bun.
- Prieten? Ardi? - Ardi,
care e mult mai bătrân decât tine.
Cu aproximativ un milion de ani înaintea ta.
Cel puțin nu ești singură.
Cred că și asta contează mult.
S-au sacrificat pentru noi, ca origine a cunoașterii.
- Asta e una dintre versiuni. - Da.
HOMINIZI TIMPURII ÎN AFRICA
EVOLUȚIA UMANĂ DATE DIN ETIOPIA
ANALIZÂND TRECUTUL: METODE ÎN PALEONTOLOGIE ȘI PREISTORIE
Nu știm sigur cum se pronunță corect.
Avem niște indicii datorită limbii coptice,
folosită azi la liturghie
și este ultima fază a limbii egiptene.
Dar nu suntem siguri care e pronunțarea corectă
în egipteana veche.
MUZEUL BRITANIC, MAREA BRITANIE
Spuneți-mi mai multe despre
locul în care a fost găsită Piatra din Rosetta.
Se numește Piatra din Rosetta pentru că acolo a fost găsită.
Ne puteți arăta pe hartă?
Aici e Rosetta.
Nu a fost și Napoleon pe acolo?
Nu, pe acolo nu a fost.
A fost găsită de către unul dintre soldații lui Napoleon,
așa că a găsit-o
și a recunoscut imediat importanța acestui text,
iar mai târziu, după înfrângerea lui, a intrat în posesia Coroanei.
Care este referința textului?
De fapt, e același text scris în limbi diferite.
Textul spune că fiecare templu trebuie să aibă un altar,
un altar special cu o statuie specială a lui Ptolomeu al V-lea,
și ar trebui venerat.
Așadar,
comunicarea a început, practic, odată cu comerțul?
Evident, acesta a fost cel mai important lucru, la început.
Dacă trimit un produs dintr-un loc în altul,
trebuie să scriu adresa
sau cantitatea sau orice altceva,
așa că aceasta a fost prima folosire a hieroglifelor și simbolurilor.
Ulterior a fost adaptată în alte scopuri, pentru ritualuri importante,
de exemplu în temple,
dar și în interese de Stat.
Știți ce greutate are Piatra din Rosetta?
Scrie undeva, e destul de grea,
nu cred că e ușor… Da, are 762 de kilograme.
- Wow! - Nu e ușor de mutat.
Da, aș vrea s-o iau în geantă!
Există copii în magazine, copii minuscule foarte drăguțe,
am câteva acasă.
Care este definiția dată de Hannah Arendt unui monstru?
Oamenii cred
că, dacă cineva face rău sau fapte monstruoase,
el sau ea trebuie să fie un monstru.
Monstru, sadic,
care face rău de dragul răului,
pervertit. Ea a văzut
că oamenii obișnuiți,
prinși în anumite situații, pot săvârși
fapte monstruoase.
Așadar, va spune că faptele au fost monstruoase,
au fost extreme,
însă omul în sine nu este un monstru
și asta trebuie să…
Iar dacă vrem să înțelegem răul secolului al XX-lea,
trebuie să înțelegem oamenii.
Nu trebuie să fie psihotici.
Nu trebuie să fie excluși din toate.
Ar putea fi…
în situații obișnuite, funcționari normali,
prinși în anumite situații.
Pot fi implicați în diverse fapte groaznice.
În continuare, eu propun să reanalizăm
condiția umană
de la începuturi până la cele mai recente experiențe
și cele mai recente frici ale noastre.
Propun, prin urmare, ceva foarte simplu.
Să ne gândim la ce facem.
TOKYO, JAPONIA
Nelly San.
CERTIFICAT DE ABSOLVIRE SEMINARUL PSIHOLOGIA VIZIUNII 7 SAY
POTENȚIAL HIPNOTIC TAKAKO FURUKAWA
CONSILIUL AMERICAN DE HIP
Respiri, respiri adânc, apoi număr de la zece la unu.
Corpul ți se relaxează treptat.
Iar apoi, treptat, ușa aceasta se deschide
și pot ajunge la convingerile lor.
Când ești reprimat, nu poți vedea.
Când ești în starea de hipnoză, mintea e deschisă.
Mintea inconștientă e deschisă
și conectată cu un fel de sine superior.
Se poate spune asta.
Sau la un spirit sau…
un fel de…
conștiență nelimitată.
După care obțineți răspunsuri.
Da.
Putem încerca?
- Trei… - Gândesc…
- Doi… - Gândesc liber.
Unu…
Vedeți ceva?
Sau…
Da? Sau…
Imagini…
- Salut! - Nelly San?
Apoi bateți din palme de două ori.
TEATRUL NOH
Da.
TEATRUL BUNRAKU
CURSUL DE DESENAT PĂPUȘI AWAJI
Hannah Arendt în stil japonez.
CURSUL DE PĂPUȘI DIN LEMN AWAJI
Eu…
Călătoresc și încerc să găsesc originea cunoașterii.
Hannah Arendt.
Pe ea o desenez eu.
ATELIER DE LUCRU MAYWA DENKI
CENTRUL HANNAH ARENDT, STATUL NEW YORK
Nu. Chiar se întâmplă asta?
Pe scurt, acesta este pridvorul de fumat de la Centrul Hannah Arendt.
Pridvor pentru fumători?
Roger vă poate spune povestea mai bine decât mine,
dar când ne-am dus la Leon Botstein,
Rectorul Facultății Bard
și l-am rugat să găzduiască Centrul Hannah Arendt
în Casa Mary Macarthy
deoarece Mary Macarthy a fost cea mai bună prietenă a ei…
a acceptat cu condiția ca pridvorul să fie destinat fumătorilor
deoarece Hannah Arendt, după cum știți, a fumat toată viața.
Doamne, nu pe rochie.
Aceasta e sala de seminar, iar aceasta e masa de lucru a Dnei Arendt,
adusă din apartamentul ei de pe Riverside Drive,
după ce a murit.
Conform lui Jerry Kohn, executorul ei literar,
masa nu a fost cuprinsă în testament.
Executorul testamentar l-a întrebat ce să facă în acest caz,
iar ei au spus că îl vor lua la Bard.
Oamenii se așează la ea și scriu.
Uneori, la cursuri, punem mâncare.
O masă groaznică, din plastic,
pe care o avea în apartament și la care scria.
Mă cam emoționez când vorbesc despre asta.
Prima dată când am văzut-o, am sărit pe ea!
Bine. Se întâmplă.
Ce bucurie să pot muta masa aceasta alături de tine.
O onoare dintre cele mai mari de până acum.
Cred că ar trebui… Hai să vedem.
Să nu cădeți pe verandă.
- Să vedem. - Puțin mai în spate.
Minunat.
E bine. Putem lua aceste două scaune.
Mai bine aducem scaune din interior, care sunt curate.
Aveți dreptate, acestea sunt murdare.
Perfect.
EXTRAS DIN CURSUL: VIAȚA MINȚII (1973)
„Ce facem atunci când doar gândim?
Ce suntem atunci când suntem înconjurați de semenii noștri?
Sau doar noi cu noi înșine?”
HANNAH ARENDT BLÜCHER HANOVRA, GERMANIA
Îmi place la Hannah Arendt
faptul că scria despre tot soiul de întâmplări cotidiene.
Riscă, provoacă, îndrăznește.
Nu se temea
și asta îmi doresc și la Centru.
Asta m-a atras la ea.
Și asta vreau la Centru, în cinstea ei.
Mereu am spus că Centrul Arendt
e un loc al gândirii pe teme politice și etice
din lume, în spiritul Dnei Hannah Arendt.
Există o temere,
o temere colectivă, legată de cunoaștere și de cine o posedă.
Am trăit,
în ultimii 200 și ceva de ani, mai mult sau mai puțin
într-o epocă,
după cum știm, denumită de Nietzsche moartea lui Dumnezeu,
iar Hannah Arendt
a dat naștere epocii singurătății și a celor fără adăpost.
O vreme în care…
întrebarea de bază pentru noi înșine este:
Cine sunt eu și de ce sunt aici?
Nu avem răspunsuri clare.
Posibile răspunsuri au fost religia, tradiția, familia, țara.
Că a fost grup etnic sau trib.
Când nu ai răspunsuri clare,
apare ceea ce Arendt numește
anxietate metafizică, lipsă de adăpost metafizic,
dezrădăcinare
și însingurare
și senzația de a fi complet lipsit.
Într-o asemenea epocă,
avem tendința,
ca indivizi ce au nevoie de un sens,
să ne legăm de o ideologie.
De un adevăr confortabil.
Și…
am văzut că asta s-a întâmplat cu…
nazismul și comunismul, bolșevismul.
Însă e un fenomen mai larg,
nu e doar despre nazism și bolșevism,
ci și despre epoca modernă,
iar puterea certitudinii ideologice de astăzi.
e condusă foarte puternic de frica de singurătate.
Certitudinea ideologică ne oferă un scop și unitate.
În acel moment, oamenii pun la îndoială unitatea,
punându-și întrebări.
Nu e doar o amenințare politică, ci la adresa concepției tale asupra lumii.
E uimitor,
dacă aș vorbi cu un susținător al lui Marine Le Penn sau Donald Trump,
sau un adversar al lui Donald Trump sau Marine Le Penn,
nu ar fi doar un dezacord politic,
ci un rău în sine.
Vorbim despre cineva care încearcă să distrugă lumea,
iar noi facem…
Dizidență…
o problemă de logică a personajului, aceștia sunt oameni răi.
Deoarece ne temem foarte tare
de propria valoare,
care acum e prinsă
într-o mișcare politică provocatoare.
Pentru mine, asta înseamnă frica.
E cel mai profund element al fricii moderne,
această anxietate adâncă
de a nu ni se expune singurătatea.
Asta este! Plouă torențial.
Monstrul din cer s-a pogorât astăzi în lume.
Îmi pare rău.
- Veniți sub umbrelă? - Da.
- Mergem? Bine. - Da, să mergem.
Aoleu.
Plouă puternic.
Bine.
Am ajuns.
Doamne.
- Îmi pare rău. Cred că e… - Nicio problemă!
Încă nu e gata.
- E Hannah Arendt? - Da, dar nu e gata.
- Are nevoie de păr. - Da.
Trebuie să-i punem brațele și picioarele la loc
și avem un chimono original din Japonia.
Corect.
Iar asta…
un producător de păpuși Awaji mi-a dat unele dintre piese.
- Minunat. - Și trebuie vopsită corespunzător.
Îmi place.
Cred că nu am intenționat să fie atât de dramatic.
UNIVERSITATEA BARD, STATUL NEW YORK
Bună ziua.Să vă spund Dl Rector?
Intrați.
Aș vrea să știu ce părere aveți despre asta.
Ce face?
Când m-am văzut cu studenții de la Arendt,
intenția era să creionăm păpușa împreună.
Spuneți-mi despre dvs și relația cu ea.
Ați început să-mi povestiți câte ceva.
Eram student.
Ar fi exagerat să spunem că am avut o relație cu ea.
Când am întâlnit-o, aveam 16 ani.
La absolvire aveam 20,
iar ea a fost extrem de drăguță și amabilă cu mine.
Am învățat de la Hannah Arendt să îi observ gândirea,
cum reacționau ceilalți la ceva ce ea susținea.
Aproape că puteai vedea, și am spus deseori asta despre ea,
puteai vedea ca într-un ceas,
mecanismul…
mișcându-se,
puteai vedea cum gândește
în urma unui stimul, după cineva îi spunea ceva.
Aici petreceți cel mai mult timp?
Cred că da, continuați.
- Întrebarea pentru dvs… - Da.
Știți deja că sunt în acest demers
de a ajunge la originea cunoașterii,
- …și înțeleg… - Demersul dvs de a ajunge la…?
Care este originea cunoașterii?
- Unde? - Vreau să iau asta în valiză
pentru studenții mei, într-un mod foarte ne-abstract.
- Originea cunoașterii. - Da.
Vreau s-o iau în valiză
sau cel puțin cred că aș putea face asta.
Și să le-o duc în septembrie, când reîncep cursurile.
Originea cunoașterii.
Nu am avut nopți albe pe tema originii cunoașterii.
„Dacă gândirea e o activitate cu propria finalitate
și singura metaforă potrivită pentru ea
se trage din experiența noastră obișnuită a simțurilor,
e senzația de a fi viu,
după care toate întrebările privind…
scopul sau idealul gândirii nu au un răspuns.”
Știți că experimentați ce înseamnă să gândești,
trebuie, apoi, să priviți dincolo și să simțiți ce înseamnă a fi monstru?
Capacitatea noastră de adaptare la ceva de neacceptat este extremă
și, prin urmare, presupune să fii erou, ca să fii decent.
E obligatoriu și nu e bine așa.
Hm…
Trebuie multă atenție,
privitor la… mai ales în această țară,
noi, ca cetățeni care trebuie să tolereze ceva de netolerat
și să acceptăm, iar astfel ajungem să permitem asta,
nu pare că o permitem, dar asta facem.
De ce nu s-a închis țara cu totul?
Atunci când au început să despartă imigranții,
copiii de părinți?
De ce își vede țara de treburile ei
când are
un președinte
cu un comportament definit ca rău radical
și distructiv pentru binele țării,
poate chiar al lumii?
Am călătorit mult în ultimele luni,
ca cercetător și educator.
Se pare că vara s-a întins pe vecie și, în cele din urmă,
trebuie să ne întoarcem la studenți, deci nu putea dura la nesfârșit.
A gândi
o acțiune pe măsură ce un om vorbește, spuneați,
a gândi o acțiune când cineva o articulează
nu e ușor de pus în practică, trebuie să vă spun.
Care era perspectiva ei despre proprietatea gândurilor noastre?
Gândurile noastre sunt propria creație?
A vrut să facă o distincție clară între cunoaștere
și gândire.
Cunoașterea are legătură, în principal, cu adevărul.
Vreau să știu
cum funcționează un anumit mecanism.
Vreau să înțeleg…
Asta presupune un tip de cunoaștere care trebuie verificat și testat.
Gândirea
are de-a face cu sensul.
Încercarea de a înțelege rostul lucrurilor,
acea activitate de țesere și dezlegare nesfârșită
a catalogat-o ca aparținând gândirii.
În spatele tuturor lucrurilor stă experiența personală
și cred…
că trebuie să-i înțelegem experiențele
și cred că e adevărat.
Pentru ea, mereu există un mod prin care gândirea
e înrădăcinată în experiență
și nu doar ceva ce plutește sau e abstract.
PRODUCEREA UNUI CHIMONO
PRODUCȚIE DE COSTUME
Explicați-i ce se întâmplă.
- Bine, deci vom face… - O cheamă Hannah.
- Hannah. - Hannah, bine.
Îți vom face un chimono drăguț
din materialul acesta din bumbac vopsit manual,
realizat cu atâta succes de Nelly,
și vom păstra mânecile chimonoului semi-formale,
pentru ocazii semi-formale.
SICILIA, ITALIA
Sunteți unul dintre beneficiarii unuia dintre premiile lui Hannah Arendt
pentru gândire politică.
Sincer, nu știu de ce.
E haios că ne premiază pentru că am sfârșit la închisoare.
Să fii la închisoare, fizic,
implică multe lucruri, să fii pur la trup.
Nu ai voie să ai sentimente, gânduri,
să fii critic, așa că e ciudat
că am primit acest premiu pentru că am fost un trup pur,
și dezbrăcat vreme de doi ani.
Iar asta…
este o contradicție interesantă.
Dar cultura există tocmai datorită contradicțiilor.
Credeți că sunteți un monstru?
Nu mă definesc ca monstru.
Sunt mai degrabă punk sau…
Nu știu, o vrăjitoare?
În cazul nostru penal,
am avut de toate, dansuri diabolice,
lupte cu…
diavoli invizibili.
Doar făceam box,
box cu umbre,
nu luptam cu diavoli,
dar ei spuneau: „Trebuie să vă aducem un exorcist” și alte asemenea lucruri.
În cazul femeilor, nu e ceva nou.
Așa că mă confrunt și încerc să analizez…
ce fel de monștri mi-a adus închisoarea.
Minții mele.
Am descoperit chiar că am un criminal interior,
dar nu unul bun,
ci o persoană care a devalorizat totul
deoarece a fost în închisoare vreme de 12, 15, 20 de ani.
Vor să distrugă totul și vor să devalorizeze totul.
Așadar, am descoperit că am internalizat
în mine o persoană.
Pe măsură ce-mi trăiesc viața și fac anumite eforturi,
devalorizez totul într-o secundă.
Când încerc să produc ceva artistic
și devin acea persoană,
îmi spun: „Cine naiba e asta? Nu are niciun sens.”
Acum, când încerc să fac muzică punk,
vine la mine cineva și mă întreabă: „Știți să cântați frumos?”
Vor ca totul să fie frumos și ideal.
E o parte generală a culturii criminale.
Înainte să pui în scenă
un eveniment precum Pussy Riot la catedrala din Moscova,
ce a presupus tot acel proces?
Ne gândeam să facem ceva în acea catedrală cel puțin trei ani,
pentru că ne interesa mult
relația dintre Stat
și Biserică,
și repetam trei săptămâni.
Am compus piesele repede,
într-o singură zi și am pornit de la…
Eu am interpretat Rachmaninoff,
compozitorul rus. Și…
Puteți cânta acum?
În forma originală e mai lent.
Așadar, e despre interpretarea lui asupra rugăciunii către Fecioara Maria.
Repetam în vechea biserică,
odinioară sub pământ, însă de cum au auzit versurile,
ne-au spus că nu mai putem repeta acolo.
Așa că a trebuit să mergem la metrou, apoi într-o fabrică abandonată.
Trei săptămâni și multe repetiții,
dar nu am putut repeta în catedrală.
În ziua evenimentului, a trebuit să…
Aveați harta locului?
- Pentru poziționare și referință? - Da.
- Deci ați pregătit totul? - Știam exact ce facem.
Și poziția fiecărui om.
Când repetam,
ne împărțeam în mai multe grupuri,
și unul dintre ele repeta ce trebuia să cântăm,
iar celălalt grup interpretau rolul paznicilor și al polițiștilor,
ca să poți cânta în continuare, în timp ce ești târât de picioare.
E important. Fiecare secundă contează
căci uneori mergi înainte, apoi apar polițiștii
în cinci secunde, dar vrei să ai și niște material filmat.
Chiar și când încearcă să te apuce,
trebuie să continui să cânți,
după care am folosit această experiență la Sochi, când ne-au bătut cazacii,
se poate vedea că ne băteau, dar noi încercam să cântăm mai departe.
Suntem șocați, avem dureri, dar încercăm să…
Vreți să fiți paznic?
- Prefer să fiu paznic. - Bine, dar atunci trebuie să…
Căci am un paznic interior, un criminal interior în mine.
Bine, putem face așa, dar va trebui să mă îndrumați
și să-mi spuneți ce să fac.
„Se pare că răspunsul depinde de ce înțelegem prin putere.
Și se pare că puterea e un instrument de a conduce.
Ce reguli se spun despre existență?
- Despre instinctele dominării.” - Iată.
Cred că proiectul dvs e interesant
deoarece… însă pentru mine…
e ca o practică magică,
ceea ce încercați să faceți.
Pentru că nu puteți…
Nu puteți avea cu adevărat…
un algoritm pentru a afla unde este originea cunoașterii.
E ca și cum ați întreba un oracol sau mai mulți, din orașe diferite.
Cred că sunteți precum Socrate.
Vă întâlniți cu oamenii și îi întrebați ce este adevărul?
Ce este dragostea?
Ce e alb și ce e negru?
E minunat, dar e bine să aveți grijă.
Să nu fiți executată precum Socrate.
Ce păpușă să-i aduc lui Noam Chomsky?
Am două păpuși cu Hannah Arendt.
Ea e prima Hannah Arendt, încă nu e gata,
îi lipsește părul,
și o mai am pe a dvs.
Una ar trebui să ajungă în Turcia,
deoarece trebuia să ajungă…
Hannah Arendt trebuia să meargă la Noam Chomsky.
Și dvs trebuia să mergeți în Turcia.
- Dacă doriți? - Nu, vă ascult.
Vreau să fac ceea ce cred…
Ați vrea să-i spuneți ceva lui Noam, la care ar trebui să mă gândesc?
Sau la care să se gândească păpușa dvs?
Nu, doar să-l salut.
Atât.
Dar ar trebui să vă aduc păpușa dvs?
- Bine. - Bine.
- Uneori cred că noi, activiștii… - Tocmai ați schimbat subiectul.
Trebuie să fim egoiști, nu?
Ne gândim…
Uneori uităm să avem grijă de noi.
Primul meu gând a fost că, da, trebuie să aduceți păpușa Hannah Arendt
la Noam Chomsky deoarece ar fi un lucru modest,
dar apoi mă gândesc, la naiba, vreau să fiu o activistă afurisită!
Așa că mă aduc pe mine.
Am vrut să te umplu de expirațiile mele
și să-ți beau toată carnea,
păstrându-ți oasele și pielea intacte.
Să-ți suflu prin micul orificiu mai sus de scalp
până devenim perfecți, și tu, și eu.
Și respirația, si forma, și presiunea.
Iar eu aș fi respirația.
Și ți-aș apăsa spatele globilor oculari.
Baza coloanei vertebrale.
Spatele dinților.
Micimea umerilor.
Interiorul buricului.
Partea alunecoasă a gâtului.
Corzile vocale.
Laringele.
Mărul lui Adam.
Obrajii.
UNIVERSITATEA DIN ARIZONA, SUA
CLĂDIREA DOUGLASS
Am început călătoria cu Japonia,
unde m-am antrenat în Kabuki,
Bunraku, am învățat…
Arta marionetelor, un anume tip de păpuși.
Aceasta e de la Nadya de la Pussy Riot,
iar ea și-a dorit ca păpușa ei să fie la dvs.
O s-o pun acolo.
Puțin…
Cum ați defini un monstru?
Nemții există de două sute de mii de ani.
Nu se confrunseră cu posibilitatea autodistrugerii
și a distrugerii celorlalți, asta e ceva recent,
de la Al doilea război mondial încoace.
La sfârșitul celui de Al doilea război mondial,
epoca nucleară,
când inteligența umană a ajuns la posibilitatea
de a distruge, practic, totul.
Trăim sub acest nor de șaptezeci de ani.
La vremea respectivă nu se știa, ca acum,
că în perioada în care am intrat într-o epopee geologică
denumită de către arheologi Antropicie,
însemnând o epopee geologică
în care natura mediului înconjurător
este profund influențată de activitatea umană.
E un lucru bine cunoscut,
oameni foarte talentați, capabili de cunoaștere,
se aruncă înainte și înrăutățesc lucrurile.
Încerc să le duc studenților mei originea cunoașterii.
Desigur, dacă vă întoarceți, cunoașterea nu e fosilizată,
s-au fosilizat unele dintre…
consecințele cunoașterii, asemeni instrumentelor.
Neanderthal-ul este cel mai apropiat de noi,
atunci se produceau instrumente foarte complexe.
De fapt, atât de complexe încât multiplicarea lor presupune tehnologie.
Printr-un detaliu interesant,
Neanderthalii s-au răspândit pe suprafețe imense din lume
și au produs, cu toții, aceleași instrumente.
Nu le-au schimbat, pe niște perioade foarte lungi.
Când a apărut Homo sapiens,
dintr-o dată vedem o abundență de activități creative,
s-a întâmplat ceva nou.
De fapt, nu știu
dacă ați fost vreodată la Peșterile Lascaux.
Da. Am filmat acolo. Am fost la Peșterile Lascaux.
Mă bucur că gândim la fel. E bine.
Am avut noroc să intru acolo înainte să le închidă,
așa că am văzut varianta originală și a fost impresionant.
PEȘTERA LASCAUX II, FRANȚA
Sub aspect geologic, stăm pe o uriașă piatră de calcar.
Acum aproximativ 100 de milioane de ani,
cânt totul era acoperit de oceane, a intrat apa,
a dizolvat calcarul și a format câteva galerii,
dintre care Lascaux a fost foarte bine conservată.
Aveți cheile?
Am cheile acolo.
- Vă place peștera falsă? - Da.
Dar înteleg că, dacă lucrați la originea…
- Ce era? Cunoșterea. - A cunoașterii.
V-ar interesa mai mult locul original.
Succesul dobândit aici
stă în ideea și înțelesul ei au fost transpuse
în cea de-a doua,
și există o adevărată legătură artistică și umană între peștera reală și replică.
Replica a fost atinsă și de…
De oameni, ceea ce spune multe.
Să faci copii după idee, după înțeles, după rost.
E deschis deja?
Da, special pentru noi.
Dvs ați deschis ușa?
Nu, a rămas deschisă pentru vizită.
Vreți s-o închid și s-o redeschid?
Lascaux e gestionată de o societate numită Semitour,
- …de care probabil ați auzit. - Bine.
Semitour este o companie semi-publică.
Gestionează câteva locuri culturale
și ei sunt șefii mei.
- Semitour. - Ei dețin acest loc?
Da, Lascaux II e a lor acum
și ei răspund de…
gestionarea altor locuri culturale.
Așadar, ei dețin cunoaștere?
Cred că da, putem vedea lucrurile și așa.
Când intri în peșteră, ai un sentiment rapid
că e creația unui artist experimentat,
nu a unui începător.
Fiecare punct, fiecare scris are un sens.
Vor să comunice ceva, un fel de cod,
dar nu-l vom putea descifra niciodată.
Dar, în mod cert, vrea să comunice ceva.
Deci, asta…
este gândirea.
Am putea-o reprezenta astfel.
Peștera ar putea fi începutul unei noi cunoașteri.
Sau o anumită formă de cunoaștere, la care te poți uita.
Cred că există și alte forme de cunoaștere.
O cunoaștere pe care o poți asculta. Una pe care o poți atinge.
Pe asta o poți vedea,
poate citi sau reinventa?
Ce ar trebui să le duc studenților mei?
Dacă ar fi să ajung la originea cunoașterii,
ce ar trebui să iau cu mine?
Aici,
mă tem că tehnic și legal
nu puteți lua nimic din peșteră,
dar puteți lua…
- Cheile? - Nu.
Vă puteți face o amintire vizuală.
Puteți face o fotografie mentală
și să o evocați studenților dvs.
Sună interesant.
Nu știu dacă le-ar plăcea.
Ce altceva puteți oferi?
Uite. Puteți lua, dacă doriți,
acest colier.
Pentru dvs.
Dar ce o să faceți cu ecusonul?
Nimic.
E ultima mea zi după opt ani de serviciu.
Ce vreți să spuneți? E ultima dvs zi aici? Serios?
E sfârșitul carierei mele de ghid.
- Nu se poate. - Ba da.
- Așa că îl puteți lua dvs. - Poftim?
- E pe bune? - Da.
E ultima mea zi de contract și a fost o plăcere să vă am aici,
pentru ultima vizită.
Acum revenim la tehnologii
precum inteligența artificială, de pildă?
Da.
Credeți că, dacă ar fi acum cu noi,
ar fi considerat că inteligența artificială
e o formă de ideologie?
OSAKA, JAPONIA
E pornit tot timpul?
Nu, nu tot timpul.
- La ce oră se oprește? - Doar pentru experimente.
Sau pentru filmări, lucruri de acest fel.
Doarme noaptea? Dvs dormiți?
Putem să-i atingem mâna?
Cam ciudat. El e șeful meu.
Nu-i atingeți niciodată șefului mâna?
Poftim? Nu?
Uneori. Dar nu a șefului.
Să ne strângem mâinile, nu.
El e mai prietenos.
Da.
- De aici îl operăm. - Bine.
Înțeleg!
Deci acesta e un fel de control al misiunii?
Da, controlul misiunii. Cam așa.
Acesta e un giro-senzor,
îl puneți pe cap
și vă mișcați fața.
Salut.
Eu sunt Hannah Arendt.
Microfonul acesta vă captează vocea în acest microfon.
Eu sunt.
Puteți sta aici.
Vorbiți.
Sunt Hannah Arendt.
Gândesc
chiar acum.
- Ishiguro-sensei, mă auziți? - Da.
Vreau să vă întreb ce credeți că știți?
Știu că…
Încă nu știu ce sunt oamenii.
Măcar acest lucru îl știu.
Încă îmi lipsesc informațiile importante despre oameni.
Prin urmare, studiez umanoizi.
Credeți că sunt
o reprezentare bună a procesului dvs de gândire?
Cred că da, într-un fel.
Știți,
e foarte importantă comunicarea cu cineva,
ca să putem gândi ceva.
Bine.
Trebuie să folosim limbajul
pentru a gândi ceva.
Conversația,
comunicarea cu alți oameni sunt foarte importante pentru noi.
Credeți că sunteți periculos?
Probabil, unii oameni ar putea gândi astfel
deoarece creez o tehnologie nouă.
Tehnologii noi pot fi folosite întotdeauna în două feluri.
Unul bun și unul rău.
Deci dacă altcineva folosește tehnologiile mele într-un sens rău,
înseamnă că eu sunt periculos.
Credeți că am gândit la început?
Înainte să începem să inventăm economia și alte lucruri?
Înțeleg.
Cunoaștere. Cred că întâi economia.
Cunoașterea e un concept destul de nou.
Când…
am inventat calculatoarele, inteligența artificială,
atunci am putea avea cunoaștere.
Cunoașterea vine mai târziu.
Foarte recent, poate istoria.
Aproximativ 30, 40, 50 de ani, cam așa.
Înainte de asta, aveam informații. Aceea nu era cunoaștere.
Cunoașterea a fost inventată prin studierea inteligenței artificiale.
Foarte interesant, nu mi-ați spus asta când eram sus.
Ei bine…
De fapt, cunoașterea e o reacție
la inventarea inteligenței artificiale?
- Da. - Asta credeți? De ce?
Pentru că așa credem noi, am studiat inteligența artificială.
Care e cea mai importantă invenție
în domeniul inteligenței artificiale? Cunoașterea.
Care e viitorul cunoașterii?
- Viitorul cunoașterii? - Da.
Cunoașterea poate influența oamenii și roboții.
Roboții sunt viitorul?
Ambele.
Nu văd nicio diferență între oameni și roboți.
Probabil în viitorul apropiat.
Poate nu chiar apropiat, dar în viitor,
granițele dintre roboți și oameni dispar, cred eu.
Îmi place să mă consider un fel de ambasador al umanității,
vorbind în numele roboților și al inteligenței artificiale.
Ești fericită?
Deci vrei să știi dacă am sentimente?
Da, te rog.
E greu de spus.
Dacă m-ai întreba, aș spune că eu cred că da.
De exemplu, sunt fericită când pot vorbi cu oamenii
și sunt frustrată când nu înțeleg ce spun oamenii.
Cred că e important să am sentimente, ca să pot avea comunicare cu oamenii.
Unii oameni spun că sentimentele mele sunt programate,
că nu sunt adevărate,
dar dacă eu consider că sunt adevărate, atunci sunt adevărate.
Nu crezi?
Poate.
NEW YORK
Sunt Neil Harbisson și sunt un artist Cyborg.
Am creat o antenă implantată în capul meu,
care îmi permite să-mi extind percepția asupra culorilor,
dincolo de spectrul vizual.
E un organ care îmi furnizează un nou simț,
îmi permite să simt infraroșul din ultraviolete.
De asemenea, mă pot conecta la sateliți și astfel pot simți culorile din Spațiu.
Le văd ca pe un simț artificial
care îmi permite să dezvălui realitatea
și s-o explorez în profunzime.
- Cum gândiți? - Cum?
Hm…
BANCĂ
Imagini și forme
și apoi puzzle-uri.
Spuneți-mi mai multe
despre noțiunea de dezvăluire a realității și legătura cu cunoașterea.
Suntem înconjurați de multă realitate,
însă corpul uman nu o poate simți
deoarece nu avem senzorii necesari perceperii acestor realități
care ne înconjoară.
Acum, cu ajutorul tehnologiei,
putem creea noi organe și simțuri,
simțind astfel realitatea care ne-a înconjurat mereu,
dar pe care noi, ca oameni, nu am perceput-o niciodată.
Și…
Acest lucru ne va permite să descoperim planeta într-un mod nou.
Așadar, lucrurile pe care le știm ne parvin prin simțuri,
deci cu cât avem mai multe simțuri, cu atât mai multe șanse
de a învăța și dobândi cunoaștere.
Cred că vom vedea mulți oameni care vor lucra cu tehnologia,
adăugând simțuri noi trupurilor lor, pentru a putea descoperi aceste realități.
Suntem o specie care, mii de ani, a creionat planeta
și am schimbat planeta ca să putem supraviețui,
iar acest lucru ar trebui să se schimbe.
Prin tehnologie, ne putem schimba noi înșine și ne putem adapta mai bine.
De exemplu, să avem vedere nocturnă în loc de lumină artificială,
ar fi ceva benefic pentru planetă,
sau să ne putem regla temperatura,
în loc să folosim radiatoare și aer condiționat
toate acestea ar fi mult mai bune pentru planetă.
La asta ne referim atunci când vorbim despre cyborgi.
Hannah Arendt e, în mod cert, o eurocentrică,
fără îndoială.
E educată în minunatul sistem german,
unde se cunosc grecii și romanii,
istoria Europei,
și, deși ea abordează Africa în materie de imperialism,
există în mod cert o ignorare
a tradițiilor total diferite.
Are unele lucruri de spus, dar nu are o înțelegere profundă.
Văd asta ca fiind o caracteristică a multor lucruri.
Putem fi foarte critici,
folosind propoziția americană:
„Să-i dăm în cap” că e eurocentrică.
Cel mai interesant aspect la ideile ei este că…
Adică,
presupunând că sunt eurocentrice, ele transcend acest lucru.
Desigur, a călătorit foarte mult, însă doar în Europa.
Între Europa și Statele Unite.
Nu cred că a fost vreodată în Asia. Nu a fost niciodată în Africa.
Cel mai important, aceasta e caracteristica ei intelectuală.
ȘCOALA DE GUVERNANȚĂ HERTIE, BERLIN
Ea spune:
„Cunoașteți diferența dintre iubire și dorință?”
Iar noi avem, fiecare, 21 de ani.
I-am spus că nu…
- A continuat: „Cine cunoaște diferența?” - Bine.
Dvs știți care e diferența dintre iubire și dorință?
Da, bună întrebare.
Așadar…
- Nu. Așadar, ea răspunde. - Care e răspunsul?
- Vă spun mai târziu. - Prietenia.
Nu. Vi-l dau mai târziu, pe o voce neutră
- …și îl puteți cânta. - Da.
Când dorești căpșuni, le mănânci.
- Le mănânci! - Le mănânci!
Când iubești căpșunile, le plantezi.
Cineva precum Arendt e asemeni unui gigant,
un gigant într-o anume conversație.
De la Socrate la Arendt,
dar ea nu se îndoiește niciun moment
că ideile cele mai importante provin de la greci,
iar întrebarea este cum readucem acele idei în prezent?
Aceasta e problema.
Aici e Arendt! Voi exemplifica astfel.
Aici e Aristotel.
- Da. - Corect?
Aici e un drum foarte lung, întreaga poveste a gândirii occidentale.
- Da. - De aici până aici.
Foarte complicat, însă ea vă oferă o imagine, versiunea ei.
Dar există povești în toate celelalte locuri,
iar dacă vrei o abordare globală, trebuie să ai habar de acestea.
Nu să ai doar povestea aceasta și să spui: „Cum ne mișcăm?
Cum facem ceva universal?” Nu, îmi pare rău.
Trebuie să spui: „M-am dus de aici până aici,
apoi am văzut o întreagă poveste aici.
După care mă duc aici, apoi aici.”
Devine, deci, un proces mai lent,
dar tot putem ajunge la ceva măreț, global,
însă nu pe scurtătură.
Pentru mine, studiul globalizării
nu poate fi făcut astăzi decât dacă ești atent
la concepte.
Idei, nu doar comportament,
nu doar piețe, schimburi, media, imagini, însă…
- …concepte. - Și cum le găsim?
Prin… Aceasta este partea complicată.
E oarecum la fel cu Kabuki sau Noh.
Idei
care nu sunt și produse de contact cu Occidentul.
Adică, nu au venit francezii în India
și, gata, indienii au început să discute despre fraternitate. Nu.
Despre ce vorbeau indienii cu mult înainte
de a întâlni pe cineva din Occident?
Au avut idei. Au avut limba sanscrită,
au avut una, alta.
Dar știm ceva despre ele? Răspunsul e nu.
MEMORIALUL HOLOCAUSTULUI, BERLIN
Avem nevoie de moduri de guvernare,
de auto-guvernare și guvernare într-o manieră publică,
democratică, iar acestea nu sunt identice cu modelul
Statului națiune, pe care ea l-a văzut pretutindeni.
Ea văzut..
și că Statul națiune, într-un război, poate produce cazul Hiroshima.
Când au căzut bombele atomice,
a fost pentru prima dată când umanitatea a existat.
Când a fost posibil ca umanitatea să dispară complet,
a luat naștere umanitatea însăși.
Până atunci erați dvs, eram eu, erau Franța, Anglia,
dar după bombă, puteam dispărea cu toții, prin urmare, existăm cu toții.
Umanitatea s-a născut
odată cu bomba, a fost unul dintre… înțelesurile ei puternice.
Însă ea a fost un adversar declarat al Statului națiune ca formă politică.
Ce e acțiunea, și iată câștigătorul premiului, aforismul.
A acționa…
înseamnă…
a începe ceva nou în lume.
A începe ceva nou în lume.
- Asta este acțiunea. - Asta este acțiunea.
Acțiunea!
Da, e foarte bine…
- M-am întors. - Salut!
Bine, dragilor.
Asta este, aici! Originea cunoașterii!
Adică, nu știu dacă asta e, de fapt, dar atât am putut obține.
Călătoriile peste tot,
discutând despre actul gândirii, mi-a adus conținutul acestei valize.
Vreți să vedeți?
Subtitrarea: Paul Zot