- Kas čia buvo? - Nieko.
- Duok man kokią užuominą. - Ne. Jokių užuominų.
Jau beveik atvažiavome.
Gerai, nusiimsiu.
Ne. Sakei, kad mėgsti staigmenas.
Taip, mėgstu. Kai žinau, kas laukia.
Tau tikrai patiks.
Patikėk.
Taip. Vaizdas jau dabar nuostabus.
Meilė degina
Atsiduri liepsnojančiame rate
Apimtas nevaldomos aistros...
Gerai. Atvažiavome.
Patekau į ugnies žiedą
Atsargiai dėk kojas.
Nieko nematau.
Gerai. Eik į priekį. Sustok.
Dabar nuimsiu.
Štai.
Gal juokauji?
Kaip? Nė nežinojau, kad jis jau atidarytas.
Pasinaudojau ryšiais, tad esame atidarymo svečių sąraše.
Aš tikrai gerai apsirengusi?
Atrodai verta milijono.
Eime.
Ir jis dega, dega Tas ugnies ratas
Ugnies ratas
Ei!
Nevok monetų iš fontano.
Tai neša nelaimę.
- Atleiskite, pone. - Eik.
Šypsokitės.
„ŽVILGSNIS IŠ DANGAUS“
- Štai jūsų bilietas. - Ačiū.
- Sveiki, pone. Norėtumėt nusifotografuoti? - Ačiū.
Žiūrėkite po kojomis.
Lipsite?
Palauksime kito.
Na jau. Sutalpinsime jus.
Ačiū.
Kylame į viršų.
Atsiprašysiu.
Atleiskite. Kartais taip nutinka.
MAKSIMALUS SVORIS 600 KG ARBA 8 SUAUGĘ ŽMONĖS
Įdomūs faktai apie bokštą „Žvilgsnis iš dangaus“.
Jo aukštis – 150 metrai, jis sveria virš 9 000 tonų.
Pagamintas iš plieno, gelžbetonio ir stiklo.
O įspūdingiausia tai, kad visas projektas
buvo užbaigtas penkiais mėnesiais anksčiau numatyto laiko.
Ar tai – gerai?
Ką tau sakiau?
- Prabangu. - Taip?
Kuo galiu padėti?
Turime rezervaciją Kempbel vardu.
Atleiskite, bet neturime vietų
atidarymo vakarą. Negalime jūsų pasodinti.
Gal galėtumėte pasitraukti? Labai ačiū.
Viskas gerai. Aš susitaręs su Džeiku. Jis čia? Norėčiau pakalbėti...
Džeiką šįryt atleidome. Labai jums ačiū.
- Kas vyksta? - Sekundėlę.
Pone, žinau, kad esate labai svarbus asmuo, gal padėtumėte...
Prašau.
Man plyšta širdis. Tačiau negaliu jums padėti, atleiskite.
O dabar, jei galite...
Pone Fuleri! Kaip malonu jus matyti. Turime jums puikų stalelį.
Ačiū. Čionai, prašyčiau.
- Eime prie baro. - Ką?
Elkis natūraliai.
Koks vaizdas.
Kas?
O, ne.
Tu bijai aukščio.
Ką? Ne. Tik...
Dar nesu buvusi taip aukštai.
Atleisk. Šis vakaras toks nevykęs. Norėjau, kad jis būtų tobulas.
Ei.
Jis – tobulas.
Nes esu su tavimi.
Viskas gerai?
- Manau, gyvensiu. - Tikrai?
Žiūrėk, nemokamas šampanas.
Mano mėgstamiausias.
Tuojau grįšiu.
Jaučiu, kad krentu
Kaip žvaigždė danguje
Tarsi krisčiau nuo Niagaros krioklio
Su irkline valtimi
Jaučiu, kad krentu
Ir tai – per tave
- Gerai. - Tuojau grįšiu.
Atsiprašysiu. Kur moterų tualetas?
Kitoje šokių aikštelės pusėje.
Maniau, kad meilė manęs nepalies
Taip, buvau aukštai
Bet tuomet Mano dramblio kaulo bokštas virto
Ir kritau iš dangaus
Jaučiu, kad krentu
Mylimasis, per tave
Per tave
Ačiū. Netrukus sugrįšime.
Mažyli.
Ar viskas gerai?
Viskas gerai. Ačiū.
Kiek jau laiko?
Ką?
Ne. Aš ne...
Tiksliai nežinau. Gal vieną ar du mėnesius.
Tai – nuostabu.
Ar ne?
Dar nepasakiau savo vaikinui.
Ar jis tave myli?
Taip.
Tuomet jis pasirūpins.
- Ačiū. - Nėra už ką.
Viso.
Gerai. Jau beveik baigėsi.
Gerai.
Štai kur tu.
Tau viskas gerai?
Taip.
Manau.
Eime.
Įkvėpkime gryno oro.
„ŽVILGSNIS IŠ DANGAUS“
- Man reikia... - Norėjau...
Tu sakyk pirmas.
Gerai.
Norėjau tą padaryti vakarienės metu, bet čia toks gražus vaizdas...
Ei!
Nemesk monetos. Ji gali ką nors užmušti.
Atleiskite. Žinoma. Taip.
Storas senis.
Paskutinieji keleri metai
buvo stebuklingi.
Nes šalia buvai tu.
Airise, noriu likusį gyvenimą praleisti su tavimi.
Nori pasakyti, su mumis?
Ką?
Atleisk.
Aš...
Man labai pasisekė.
Ką? Tu džiaugiesi?
Gal juokauji? Tai – nuostabu.
- Tikrai? - Mes sukursime šeimą.
Tai ar tekėsi?
Taip.
- Per mažas? - Tobulas.
Eime atšvęsti.
Na...
Su tavimi noriu šaukti Šokinėti iš džiaugsmo ir šaukti
Iškelti rankas ir šaukti Nuleisti rankas ir šaukti
Nagi, pašaukime Pasakyk, kad sutinki
Pasakyk taip Taip, taip, taip
Pasakyk, kad sutinki
Pasakyk, mažute
Pasakyk taip
Nagi
Pasakyk taip
- Pasakyk - Pasakyk taip
Nagi
Pasakyk, kad mane myli Pasakyk, kad tau manęs reikia
Nagi, pasakyk Pasakyk
Nagi, pasakyk
Su tavimi noriu šaukti
- Šokinėti iš džiaugsmo ir šaukti - Šaukti
Iškelti rankas ir
Šaukti
Dabar truputį tyliau, šaukti
Dabar truputį garsiau, šaukti
- Ei, ei, ei, ei - Ei, ei, ei, ei
Šokinėkime ir šaukime
Pašaukime visi Šokinėkime ir šaukime
Pašaukime visi Pašaukime, pašaukime
Laikyk mano ranką! Trauk!
Palauk!
Atsitrauk!
- Nesiartink! - Palauk! Padėkit!
Polai! Čiupk mano ranką!
Ne!
Visi laiptais žemyn!
Iš kelio! Pirmiausia – vaikai!
Po vieną!
Dieve mano!
Į liftą!
Atsiprašau, ponia. Prašau. Praleiskite prie mygtukų.
Pasitrauk!
- Įleiskite mane. - Prašau, pone. Atsitraukite.
Jau ir taip per daug žmonių!
Dėl Dievo, pasispauskite!
Įleiskite mane!
Padėkite, prašau!
Čiupk!
Padėkit!
Ei.
Ateik čia.
Na...
Suprantu, kad vektoriaus daugyba gąsdina, bet nėra taip jau baisu.
Gerai, šiandienai užteks.
Kitą savaitę pradėsime ruoštis egzaminui.
Panele Rejes.
Ateikite pasikalbėti.
Taip.
Mes sukursime šeimą.
Nemesk monetos. Ji gali ką nors užmušti.
Visi laiptais žemyn!
Tas sapnas griauna mano gyvenimą.
Ir mano.
Kiekvieną mielą naktį, Stefani. Dieve, niekaip neišsimiegu.
Šūdas, atleisk.
Galiu tau kai ką pasakyti?
Taip, kas nutiko?
Ta moteris mano sapne. Jos vardas – Airisė.
Taip.
Toks buvo mano močiutės vardas.
Manau, sapnuoju ją.
Tu rimtai?
Taip. Tačiau aš nebuvau jos sutikusi.
Nė nežinau, ar ji gyva.
Tuomet
arba važiuok namo ir sužinok, kas nutiko močiutei, ir galbūt nustosi ją sapnuoti,
arba lik čia ir iš tiesų mirk miegodama.
Nes aš tave užmušiu.
Atleisk.
- Taip, gerai. - Myliu tave.
Taip. Ir aš tave myliu.
- Važiuok namo. - Taip.
Tyliai.
Gerai.
- Štai ir ji! - Sveikas, tėti.
Sveika sugrįžusi namo, mieloji. Džiugu tave matyti.
- Taip, man irgi. - Labai tavęs pasiilgau.
Žinau.
Kaip gera tave matyti.
- Ačiū. - Leisk paimti.
Atleisk. Čarlis užėmė tavo kambarį, o aš jo kambaryje susidėjau popierius,
tad paklojau tau ištraukiamą sofą. Ar gerai?
Taip. Viskas gerai.
Ar tebeturi tą dėžutę su senais mamos daiktais?
Ten buvo nuotraukų, adresų knygelė
su telefonų numeriais.
Kodėl tau jos prireikė?
Tiesiog šiaip. Prisiminiau, jog mačiau ją kažkur čia.
Stefani, kas vyksta?
Gerai, nuskambės tikrai labai keistai,
bet turiu surasti mamos mamą Airisę.
Taip. Tikrai keistai nuskambėjo.
Išmečiau tas dėžes jau labai seniai, kai mama išėjo.
Sveikas, Čarli.
Labas.
„Sveika, Stefani. Kaip tu? Miela tave matyti.“
Taip, žinoma.
Einu pas pusbrolius.
Dabar? Tavo sesuo atvažiavo. Maniau...
- Turiu planų. - Žinai, ką? Nuvešiu tave.
- Ketinau juos aplankyti. - Viskas gerai.
Jei jau važiuoji pas pusbrolius, nekalbėk su dėde Hovardu apie Airisę.
Taip, gerai.
Ką gi.
- Viso. Myliu tave. - Ir aš tave myliu.
Čarli?
Čarli... Gali išsiimti šituos?
Stefani!
Noriu su tavimi pasikalbėti. Kas tau yra?
Kas?
Visą kelią neištarei nė žodžio.
Stefani, ko atvažiavai?
Juk paprastai grįžti tik per šventes.
Gerai, kai ką tau pasakysiu.
Bet pažadėk nesakyti tėčiui.
Tu nėščia?
Aš ne nėščia, Čarli.
- Ką gali žinoti. - Kodėl taip manai?...
Ne... Tu juk mokaisi koledže.
Gerai, gali pažadėti, kad nesakysi tėčiui?
- Kodėl turėčiau jam sakyti? - Tai – rimta, Čarli.
Ką gi.
Gerai.
Išėjau akademinių atostogų.
Kas? Čarli, nesijuok! Jei nepagerinsiu pažymių...
Man tai svarbi akimirka. Juokinga.
Dešimtukininkė. Klasės prezidentė.
- Panelė Baigiamoji kalba bus išmesta. - Čarli, nejuokinga.
Jei nepagerinsiu pažymių, prarasiu stipendiją.
Siaubas. Atleisk.
Kas nutiko?
Aš neišsimiegu.
Kaskart, kai sumerkiu akis, sapnuoju tą patį košmarą apie Airisę.
Mūsų močiutę. Aš ne...
Tai kažką reiškia.
Nežinau.
Aš irgi sapnuoju keistus dalykus.
Praėjusią naktį sapnavau, kad mane suvalgė dešrainis.
- Ką? Tai... - Dešrainis mane suėdė.
Gerai.
Biče, gali padėti?
- Nusiramink, gerai? Surasim jį. - Pasislink.
Negaliu sustabdyti, aišku? Žaidžiu internete. Tu rimtai?
- Turiu pažiūrėti. - Gali padaryti paslaugą? Atsiknisk.
- Pameni, kas nutiko praėjusį kartą? - Žaidžiu dėl reitingo!
- Kas vyksta? - Nerandu Pako.
Vėl?
Kas tas „Pakas“?
Negali būti! Labas, puske!
Vaje. Gali padėti surasti?
Tik žiūrėk po kojomis.
Taip, žinoma. Bet pirmiausia turiu pakalbėti su jūsų tėčiu.
Ką, po velnių, veiki namuose?
Biče, ją meta iš koledžo.
- Čarli. - Sveika prisijungusi į klubą.
- Erikai, visur pažiūrėjai? - Viršuje Pako nėra!
Bet pažiūrėkit, kas apačioje.
- Sveika, Džulija. Vaje. Atleisk... - Kaip laikaisi?
- Čarli! - Džulse!
Mano mažasis Romeo. Tai ar pakvietei Dženę į išleistuves?
- Ji sutiko. - Dieve mano. Stop. Gerai, palauk.
Kas ta Dženė?
Jie susipažino jaunųjų gelbėtojų kursuose.
Jaunieji gelbėtojai? Čarli, nežinojau, kad esi gelbėtojas.
- Nesakei man. - Gerai, tai ką rengsiesi?
Apsirengsiu paprastai.
Būsiu su juodu švarku, bet pasirišiu varlytę.
Stefani! Vaje!
- Sveika, mieloji. - Labas, teta Brenda.
- Kiek pabūsi? - Neilgai.
Ar dėdė Hovardas namuose?
Taip, jis lauke. Pakviesiu.
Hovardai! Atėjo Stefani. Ateik!
Nuostabu!
Atrodai truputį pavargusi. Ar viskas gerai?
Stefi! Tik pažiūrėk!
- Labas! - Ateik.
Mieloji. Gera tave matyti.
Alkana? Jau ėjau pietauti.
Ne. Tik noriu paklausinėti apie tavo mamą Airisę.
- Žinau, kad nemėgsti apie ją kalbėti... - Kad nėra ką pasakoti.
Vaikai, ateikite pietų!
Nuolat sapnuoju košmarą apie ją.
Mieloji. Turbūt jauti įtampą. Pagerk melatonino.
Taip, bet keista tai, jog sapnuoju tikrą vietą,
tik prieš 50 metų. Kažkokį restoraną „Žvilgsnis iš dangaus“.
Jūs jį žinote.
Airisė apie jį pasakojo?
Ką ji sakė? Ką nors sakė? Jei galėčiau su ja pakalbėti...
Su kuo pakalbėti?
Stefani sapnuoja močiutę Airisę.
- Močiutę Psichopatę? - Galvojau, ji mirusi.
Mums ji mirusi.
Taip, Stefi. Airisė Kempbel – prarasta moteris. Taškas.
Jei galėčiau su ja pasikalbėti, gal nustočiau sapnuoti.
Stefani, pamiršk.
Nesuprantu. Kas tokio baisaus nutiko?
Pirmiausia, per ją tavo motina tokia atsilupusi.
- Ką? - Klausyk, nenoriu
apie tai kalbėti. Aišku?
Dėde Hovardai, prašau. Turiu žinoti.
Paklausyk, Stefi.
Po mūsų tėvo mirties
Airisei pasimaišė.
Ji neleisdavo mums eiti į mokyklą. Užrakindavo namuose.
Ėmė įsivaizduoti siaubingiausius būdus, kaip galėtume mirti.
Po truputį viskas taip nusivažiavo,
kad valstybė paėmė tavo mamą ir mane iš jos.
Bet tuo viskas nesibaigė. Ji surado mūsų globėjus,
ir kai gimė vaikai, ėmė siųsti mums siaubingus laiškus
su nekrologais ir siaubingomis lavonų nuotraukomis.
Teko išsikraustyti, kad ji mūsų nebesurastų.
Ar dar turite tuos laiškus?
Stefi.
Paklausyk.
Ta moteris – nesveika ir pavojinga.
Tad dėl savo pačios gerovės ir saugumo
nesiartink prie jos.
Suradau Paką!
Ačiū Dievui!
Neabejoju, jis dabar norėtų būti svetainėje.
- Jis buvo sandėliuke. - Nagi. Eime.
Kaip jis ten pateko?
Man reikia, kad padėtum.
Girdėjai, ką pasakė dėdė. Pamiršk. Paleisk viską.
Tu nesupranti.
Mano gyvenimas byra į šipulius per tą sapną.
Ir ne tik – jaučiu, kad man važiuoja stogas.
Prašau, tu vienintelė gali man padėti.
Hovardas man niekad neatleistų, jei suvesčiau tave su Airise.
Prašau.
Jokiu būdu
nesirausk komodos apatiniame stalčiuje valgomajame.
AIRISĖ KEMPBEL
„ŽVILGSNIS IŠ DANGAUS“
PRIVATI VALDA VAŽIUOTI DRAUDŽIAMA
Sveiki.
Atėjau pas Airisę Kempbel.
Nematei, kas parašyta?
Taip, mačiau, bet...
Tai varyk iš čia. Lankytojų nepriimu.
Aš – jūsų anūkė.
Stefani.
Išimk viską iš kišenių. Telefoną, raktus, viską.
Aš nepavojinga.
Bijau ne tavęs.
Lėtai įeik.
Uždaryk duris. Greičiau!
Nejudėk.
Dieve mano.
Tikrai tu.
Turi savo mamos bruožų.
Labas. Aš – Stefani...
Stok. Nejudėk.
Kol nepasakysiu.
Nori užkalbėti dantis, ką?
Kad prarasčiau budrumą.
Štai. Ateik.
Ateik čia. Sėsk.
Gerai.
Sėsk.
Štai.
Taigi, kaip sekasi Darlinai?
Tavo mamai viskas gerai?
Ne. Aš nežinau.
Ji mus paliko, kai buvau dešimties, po to jos nematėme.
Bet pamatei mano laiškus. Todėl atvažiavai?
Ne.
Atvažiavau, nes vis sapnuoju „Žvilgsnį iš dangaus“.
- Ką? - Taip.
Kiekvieną naktį, jau du mėnesius. Tą patį sapną.
Tavo pasimatymas, bet tada dūžta šokių aikštelės grindys,
pasigirsta sprogimas ir tu...
Nukrentu. Ir mirštu.
Taip, visi miršta.
Tai nebuvo tik tavo sapnas.
Tai buvo mano vizija.
Prieš daugelį metų „Žvilgsnyje iš dangaus“
trumpai pamačiau ateitį,
pamačiau Mirties kėslus.
Norėjau tą padaryti vakarienės metu, bet čia toks gražus vaizdas...
Nemesk monetos. Ji gali ką nors užmušti.
Atleiskite. Žinoma.
Storas senis.
Paskutinieji keleri metai buvo stebuklingi.
Nes šalia buvai tu.
Ne. Aš...
Taip negerai. Aš...
Tu nesutinki?
Visi čia mirs.
Šis bokštas nugrius.
Tu rimtai?
- Moneta. - Airise?
- Duok man! - Kas čia dabar?
- Atiduok! - Ką darai?
Kas tau negerai, bliamba?
Na...
Airise?
Su tavimi noriu šaukti Šokinėti iš džiaugsmo ir šaukti
Pasitraukit!
Nuleisti rankas ir šaukti
Nagi, pašaukime Pasakyk, kad sutinki
Pasakyk taip Taip, taip, taip
Negrokite!
Visi išeikite iš šokių aikštelės!
Stiklas tuoj subyrės.
- Visi nulipkite! - Panele.
Palaukite! Ne! Išeikite iš šokių aikštelės!
- Airise! - Turite išeiti!
Pasitraukite!
Tą vakarą išgelbėjau daug gyvybių.
Gyvybes, kurios neturėjo būti išsaugotos.
Po to jie uždarė restoraną.
Sakė, reikia papildomos renovacijos.
Ir niekad nebeatidarė.
Galiausiai išvis jį nugriovė.
Palauk, tai tu padėjai išvengti nelaimės.
Taip.
Bet Mirčiai nepatinka, jei sujauki jos planus.
Tad bėgant metams ji vis sugrįždavo ir nužudydavo ką nors, buvusį ten tą vakarą.
Įskaitant mano Polą.
Palauk minutėlę. Atleisk. Sakei, Mirtis sugrįžo?
Ji – negailestinga bjaurybė.
Nesustos, kol nepadarys visko iki galo,
bet aš išmokau pamatyti ją.
Nuspėti jos veiksmus.
Jau daugelį metų neprisileidau jos.
Bet dabar ji mane pričiupo. Vėžys.
- Gali patikėti? - Man labai gaila.
Sužinojau diagnozę prieš 2 mėnesius.
Kaip tik tada ėmiau sapnuoti tą sapną.
Matai? Tai – ženklas.
Bet kodėl sapnuoju tai, ką tu matei?
Galbūt mano vėžys perdavė tau mano viziją?
Gal lemties humoro jausmas iškreiptas? Kas žino, po velnių.
Svarbiausia – kreipti dėmesį į visatos ženklus.
Aš tave matau, šlykštyne.
- Su kuo kalbi? - Su Mirtimi.
Ji galvoja, kad praradau budrumą su tavimi.
Turiu tave išmokyti visko, kas yra šioje knygoje.
Suprasti pagrindus prireiks laiko, tad kurį laiką turėsi likti čia.
- Likti čia? - Išorinis pasaulis per daug pavojingas.
20 metų neiškėliau iš čia kojos. Čia liksime saugios.
Matai?
Taip.
Mano tyrimas.
Mano viso gyvenimo darbas.
Klausyk, atleisk. Negaliu čia likti.
Manęs laukia mokslai, bet sugrįšiu ir aplankysiu tave.
Ne, aš sergu! Tiek ilgai negyvensiu. Negali išvažiuoti.
Nejaugi nesupranti? Mirtis atslenka į mūsų šeimą.
Tu manimi netiki.
Ne. Manau, kad padariau klaidą.
Tai turbūt tebuvo sapnas.
Ne, palauk. Bent knygą paimk.
Stefani!
Stefani! Sustok!
Atleisk. Nereikėjo man čia atvažiuoti.
Ši knyga – išsigelbėjimas.
Čia parašyta viskas, ką turi žinoti, jei nori apsaugoti mūsų šeimą.
Tu vis tiek manimi netiki.
Atsitrauk.
Ką? Kodėl?
Patikėsi, kai pamatysi.
Stefani. Jos veidas tikrai išsitaškė tavo akyse?
Erikai! Palik ją ramybėje.
Blogai padariau, Stefani. Tik norėjau sužinoti.
Kaip laikaisi?
Atleisk, dėde Hovardai.
Buvai teisus dėl Airisės. Nereikėjo ten važiuoti.
Mieloji, neatsiprašinėk.
Apgailestauju, kad tau teko visa tai patirti.
Prieš mirtį ji man kai ką pasakė. Sakė, kad mirtis atslenka į mūsų šeimą.
Beprotybė, tiesa?
Dieve mano.
Negaliu patikėti.
Parašiau jai el. laišką. Tik nemaniau, kad ji atvažiuos.
Eime.
Ten mama?
Taip.
Darlina!
- Galiu atvažiuoti vėliau. - Nekvailiok. Ateik.
Nulipk. Ateik.
Manai, ji ateis pasibūti?
Stefani. Palauk.
Jei ji ateis į dėdės Hovardo namus, aš neisiu. Nuvažiuosi su tėčiu.
Tu su ja nė nepasikalbėsi?
Nagi.
Tu jos neprisimeni taip, kaip aš.
Suteik jai galimybę.
Kodėl? Čarli, ji mus paliko, o dabar staiga
lyg niekur nieko pasirodo po šitiek metų?
Taip. Nes kas taip pasielgtų? Tiesa?
Palauk. Ką?
- Nieko. Pamiršk. - Ne.
Ne. Ką tai turėtų reikšti?
Daug kartų tau skambinau, ir nieko.
Tas pats su Džulija. Buvote geriausios draugės. Dabar nesikalbate.
Gerai, atleisk.
Pastaruosius kelis mėnesius man nedavė ramybės tas košmaras.
Gerai, o anksčiau? Taip buvo visą laiką, kai išvažiavai.
Pyksti ant mamos, bet tavęs irgi nebuvo.
Aš ne tokia kaip ji!
Aišku?
Aš – ne pamišėlė.
Taip, tu teisi. Nesi pamišėlė.
Tau tik nerūpi.
KAM: PROF. LEO TEMA: MIRTIS ŠEIMOJE
Dabar gerai. Tik neįsivarykite rakščių.
Štai ir ji!
Labas!
Ateik. Džiaugiuosi, kad atvažiavai.
Nesitikėjau, kad išties atvažiuosi.
Ačiū, kad pakvietei.
Nėra už ką. Ateik.
Visi! Ateikite čia!
- Iškepiau sausainių. - Nuostabu!
- Galiu paragauti? - Taip, žinoma.
Jie su riešutų sviestu?
Taip.
Nori nužudyti mano brolį?
- Dieve mano. Bobis alergiškas. - Taip.
Visai pamiršau. Atsiprašau.
Svarbiausia, kad esi čia, taigi...
Barmene Bobi, gėrimus! Gėrimai visiems!
Šeima. Jos nepasirinksi – privalai mylėti tuos,
kurie tau tenka.
Mūsų motina
gyveno viena iki savo mirties dienos.
Ir jos mirtis turėtų priminti mums visiems,
kad reikia mėgautis gyvenimu ir leisti laiką drauge.
Nes laiko nesugrąžinsi.
Myliu jus.
Išgerkime už tai! Į sveikatą!
Stipru.
Ko čia pripylei?
Džulija? Džulse?
Tau viskas gerai?
Dieve mano. Ten buvo vabalas.
Daugiau proteinų.
Sutvarkysi?
- Man pavyks. - Nemanau.
Tuoj ištrauksiu.
Pradedu dirbti gelbėtoju.
- Nuostabu. - Taip.
Čarli!
Ateik!
- Erikai! - Mama, kepsninė paruošta.
Galiu prisijungti?
Prisėsk. Atsipūsk.
Štai.
Gražiai įsikūrei.
Norėjau, kad vaikai turėtų laimingą vaikystę.
Kitaip nei mano pažįstami žmonės.
Juk neturi galvoje mūsų?
- O, ne. - Mūsų vaikystė buvo puiki.
Pažvelk. Išaugau... puikiu žmogumi.
Taip.
Hovardai.
- Kas? - Liaukis. Kas čia?
Primena namo raktą.
- Nagi. Žinai, kad turime laisvą kambarį. - Žinau.
Bus geriau nei gyventi kemperių parkuose.
Nemanau, kad tai – gera mintis.
Antram šansui niekad ne per vėlu.
Atleisk.
Jiems be manęs geriau.
Atsiliepk. Nagi.
STEFANI SKAMBINA
- Palauk, tu mane šokdini, ar aš? - Tu mane.
ATSARGIAI
PRIEKYJE PAVOJUS
Tėti! Parodyk apsivertimą!
- Ką? Ne. - Taip, ateik, dėde Hovardai!
- Nagi, Hovardai! - Hovardai!
Padėkit jam.
Ačiū.
- O, taip! - Štai taip.
Gerai. Štai. Atsargiai.
Palaukit. Stokit!
Išgelbėjai, teta.
- Gerai. - Gerai, štai.
- Gerai, tėti. - Pirmyn.
- Neikite prie krašto. - Nagi, dėde Hovardai.
- Štai taip. Kaip koledže. - Taip, gražu.
- Mama, žiūri? - Atsargiai, Hovardai.
Neišimsi.
Sukčiauji!
Stefi!
- Atvažiavai! - Stefani.
Džiaugiuosi, kad nusprendei atvažiuoti.
Pažiūrėkit, kaip tą daro meistras.
Susirinko visa šeima!
Man viskas gerai.
Gerai.
Man viskas gerai.
Viskas gerai.
Viskas praeina.
Tad nereikia gedėti ir gyventi skausme.
Jis nušluostys ašaras nuo jų veido.
Ir mirties nebebus.
DŽEIBIS SURADO IŠGYVENUSĮ ŽMOGŲ!
KAS TAS DŽEIBIS?
AIRISĖ POLAS HOVARDAS DARLINA
ERIKAS DŽULIJA BOBIS STEFANI ČARLIS
Ei.
Kas čia?
Gerai.
Radau juos Airisės knygoje.
Nekrologai ir straipsniai apie žmones, buvusius „Žvilgsnyje iš dangaus“
tą vakarą, kai Airisė pamatė viziją.
Visi tie žmonės mirė labai keistai ir negražiai.
Ir be to, jie mirė tokia tvarka, kokia Airisė matė savo vizijoje.
Tą vakarą turėjo mirti šimtai žmonių, tačiau Airisė išgelbėjo juos nuo nelaimės.
Tad Mirtis sugrįžo ir pasiėmė juos po vieną.
Išgyveno daug žmonių, tad Mirčiai prireikė daug metų su jais susidoroti.
Tačiau galiausiai ji pasiekė Airisę.
Ji toje vizijoje mirė paskutinė.
Ji ir mažas berniukas.
Bet ji buvo pasiruošusi.
Ji daug dešimtmečių išvengė mirties.
Stefani, mieloji, dabar tam netinkamas metas.
Taip, juk su mumis tai nesusiję. Taip?
- Ne. - Tai kodėl mes čia?
Tai labai su mumis susiję.
Kadangi Mirčiai prireikė tiek laiko sunaikinti išgyvenusius,
tie žmonės susilaukė vaikų.
Vaikų, kurių neturėjo susilaukti.
Tad Mirtis ir juos pasiėmė.
Nejaugi nesuprantate?
Mirtis gviešiasi mūsų, nes mūsų neturėjo būti.
Tai ką, visi čia esantys, esame Mirties „juodajame sąraše“?
- Bobi, liaukis. - Ji taip sako.
Ne, tėtis ir teta Brenda – saugūs, nes jie nėra Airisės kraujo linijoje.
Taigi...
jei toliau taip,
Mirtis keliauja kiekviena šaka pagal amžių.
Kadangi dėdė Hovardas – vyriausias, ji pradės nuo jo šeimos.
- Vadinasi, Erikai, tu būsi kitas. - Užsikrušk.
Tada ateis eilė Džulijai, o tada – Bobiui.
Tuomet ji pasirinks mūsų šaką, pradės nuo Darlinos bei pereis prie manęs ir Čarlio.
Čarli.
Tu tiki?
Nežinau.
Kažkokia nesąmonė.
Pavertei mūsų tėčio mirtį kažkokia suknista konspiracijų teorija.
- Kas tau yra? - Ne.
- Ne, tai – ne konspiracijų teorija. - Stefani, užteks.
- Mes visi mirsime! - Liaukis!
Nebegaliu to klausytis.
Tos beprotės nesąmonės jau ir taip atnešė daug kančių ir skausmo šiai šeimai.
Palauk. Teta Brenda...
- prašau, paklausyk. - Dėl Dievo meilės, užtenka.
Airisės knygoje užsiminta apie žmogų, kuris apgavo Mirtį ir išgyveno.
Stefani.
- Liaukis. - Erikai. Ne, palauk.
- Man dėl tavęs neramu. - Liaukis.
Leisk man tuo pasirūpinti.
- Nagi, Bobi. Eime. - Brenda.
- Brenda, atleisk. Aš nežinojau. - Ne. Prašau.
Tu manimi tiki, taip?
- Atleisk. - Džulija.
Klausyk, aš tave myliu.
Bet kartais išties tavęs nekenčiu.
Žinau, kaip įtikinamai tai gali atrodyti.
Bet tai – netikra.
Kaip gali taip sakyti?
Žinau, kad Airisė tau irgi visa tai pasakė.
Neleisk savo mamos įsitikinimams sugriauti tau gyvenimo taip,
kaip sugriovė manąjį.
Labai ačiū už patarimą, bet man mamos nebereikia.
Gerai, išsižiok.
Gerai.
Truputį suskaus. Pasiruošusi?
Penki, keturi, trys,
du, vienas.
Šaunuolė.
Einu į klubą. Tu viską užrakink.
Ir neliesk mano gėrimų.
Ne, neperspėjai manęs, kad reikės užrakinti.
- Taip. - Nesakei, kad reikės užrakinti, biče!
Taip, tai dabar apsižliumbk.
Tikiuosi, degsi pragare.
Gali patikėti?
Mano tėvas neseniai mirė. Atėjau padėti tam šūdžiui, o jis liepia užrakinti.
Žinai, kas tai?
Žinai, kas tai yra? Kitų nepaisymas.
Šiaip ar taip, viskas.
Ačiū.
Nėra už ką. Duosi penkias žvaigždutes? Prispaudyk patiktukų ir pradėk sekti.
ATIDARYTA
ERIKO TATUIRUOČIŲ RINKINYS
DEZINFEKCINIS SKYSTIS PAVOJINGA
Stefani Tau viskas gerai??
Atsiknisk
Atsiknisk, puske. Bandau užmigti.
ERIKO LIŪDNAS RINKINYS
Negaliu užmiršti to vakaro
Tavo veido išeinant
Bet turbūt Tokia jau istorija
TĖTIS
Prakeikimas.
Kas per velniava?
Nagi.
Gerai.
Gerai, nagi.
Šūdas!
PAVOJINGA – NEITI AUKŠTA ĮTAMPA
Čarli, pabusk. Čarli...
Čarli, pabusk! Visą naktį skambinau Erikui.
Jis neatsiliepia. Nežinau, kur jis. Man neramu.
Neabejoju, kad jam viskas gerai.
Tu su juo susisiekei?
Važiuoju pas jį. Turiu patikrinti.
Tu irgi važiuoji, Čarli!
Vis nukreipia į balso paštą.
Jis?
Mano draugas ką tik parašė, kad naktį tatuiruočių salonas sudegė.
Ką?
Stefani!
Nori mane užmušti?
Erikai?
Taip, žinoma, tu.
Biče!
Girdėjome apie gaisrą. Galvojome, tu žuvai.
Man viskas gerai.
Dieve. Tu sveikas? Labai dėl tavęs jaudinausi.
Taip. Ugniagesiai sakė, man žiauriai pasisekė, kad buvau su odiniu švarku.
Beveik neapdegiau.
Tik sugadinau savo mėgstamiausią švarką.
- Kas čia? - Taip, pažiūrėkit.
Turiu ženklą.
Nerealiai, ką?
Patinka?
Sakei, kad miegi.
Mano telefonas vos nesprogo nuo tavo žinučių. Ką turėjau sakyti?
Nesuprantu. Turėtum būti miręs.
Taip.
Arba gal...
Mirtis nesigviešia mūsų šeimos.
Nes tai būtų visiška beprotybė.
Jėzau! Šūdas!
O galbūt aš nenugalimas.
Erikai!
- Ką? - Erikai, palauk. Sustok, palauk, gerai?
Tai, kad vakar Mirtis tavęs nepasiėmė, nereiškia, kad tu saugus.
Nelįsk prie to pjūklo!
Jis mane užpuls, Stefani? Ar taip?
Jis gali nukristi.
Ir nelįsk prie tų vaikų.
Surizikuosiu.
Stefani, kaip vaikai su futbolo kamuoliu galėtų jį užmušti?
Nežinau.
Pjūklas gali nukristi ir pataikyti ant sodininko, kuris...
imtų pūsti lapus į vaikus, ir jie pataikytų su kamuoliu jam į veidą.
Su kamuoliu man į veidą?
Tikrai ne mirtinas dalykas.
Turėčiau būti atsargesnis.
- Labas! - Kas gero?
Kas tau nutiko?
Rodos, Mirtis pakepino ant grotelių.
- Kiki, tikrai prastai atrodo. - Taip, viskas gerai.
Ne, palauk. Parodyk.
- Erikai, saugokis sunkvežimio. - Stok.
- Šito sunkvežimio? - Stok!
- Dieve. - Prašau.
- Šito sunkvežimio? - Prašau, paklausyk nors kartą...
- Labai gražus sunkvežimis. - Prašau. Liaukis. Neliesk...
Erikai, pasitrauk! Liaukis!
- Patinka? - Gal gali...
Dieve mano.
Erikas vėl gundo Mirtį. Kas nutiks?
- Liaukis taip elgtis! - Kas nutiks?
- Visiškai nieko. - Prašau...
- Gal taip? - Klausyk, tik stengiuosi tau padėti.
- Supranti? - Mažiau stenkis.
Taip. Tikrai, mums jau nusibodo tavo nesąmonės.
- Gal galėtum... - Tūkstantis penkiašimtąjį kartą sakau...
niekam nerūpi tas tavo kvailas Mirties prakeiksmas, aišku?
Tad būk maloni ir palik mus ramybėje, nes Mirtis mūsų šeimos nesigviešia!
Džulija!
Šūdas.
- Džulija! - Džulija!
Sustabdyk sunkvežimį!
- Sustabdyk sunkvežimį! - Ei!
- Ei! Mano sesuo tarp šiukšlių! - Sustabdyk sunkvežimį!
Padėkit!
- Džulija? - Stefani!
Duok man ranką!
Laikau tave!
Nesijaudink, dar ne tavo eilė!
- Padėkit! - Ei, stok!
- Stok! - Stok!
- Mano sesuo gale! - Stefani!
- Man labai gaila, mieloji. - Tėti.
Reikėjo tavimi tikėti, Stefani.
Ne, aš...
Aš apsirikau dėl tvarkos, ir Džulija negyva per mane.
Paklausykit. Nutiko siaubingas dalykas.
- Niekas dėl to nekaltas. - Marti, nereikia.
Aš kalta.
Mama, tu nekalta.
Aš kalta.
Stefani, suklydai dėl tvarkos, nes kai ko nežinai.
Erikas nėra Hovardo biologinis sūnus.
Atsiprašau. Ką čia kalbi?
Ir, Stefani, netikėjau tavimi, tad nieko tau nesakiau,
o dabar mano mažylės nebėra.
Nesuprantu. Tu turėjai romaną?
Mudu su tėvu išgyvenome sunkų laikotarpį,
bet dėl to susilaukiau tavęs.
- Taip susilaukiau tavęs. - Kas tuomet mano tikrasis tėvas?
Nesvarbu, nes Hovardas tave be proto mylėjo.
Kas jis?
Kas mano tikrasis tėvas?
Džeris Fenburis.
Džeris Fenburis?
Taip.
Šūdas.
- Ne! Suknistas Džeris Fenburis? - Erikai.
Tu nežinai, ką mums teko ištverti.
Dieve! Tai todėl jis vis norėdavo žaisti su kamuoliu?
Dieve mano.
Gerai.
Ką gi, vadinasi, jei viskas vyks tokia tvarka,
aš būsiu kitas, taip?
Turi man padėti, Stefani.
Bobi, nemanau, kad galiu padėti.
Maniau, kad galiu, bet nežinau...
Ne. Bet tu gali.
Tu juk tiksliai nuspėjai, kas nutiks.
Suklydai dėl tvarkos tik todėl, kad ne viską žinojai.
- Čarli. - Ką reiškia „nuspėjai“?
Ji viską numatė.
Pjūklą, pūtiklį, kamuolį.
Tai buvo tarsi dėlionės detalės. Ji tiesiog jas sudėjo.
- Suprantat? - Tai – tiesa?
Darlina, prašau. Nedrąsink jos.
Marti.
Viskas surašyta Airisės knygoje.
Tarsi lygtis. Matematika.
Stefani, jei įžvelgi, kaip viskas nutiks, mes turime šansą.
Liaukis.
Sugriovei šią šeimą išeidama. Tačiau mes išgyvenome be tavęs.
Maldauju nebetraumuoti mūsų vaikų.
Šįkart tai tikra.
Einu pasivaikščioti.
Įkvėpsiu gryno oro.
Suprantu, kad mūsų šeimai
ateityje tikrai reikės pagalbos,
bet gal galėtume susitelkti ties faktu, kad netrukus visi mirsime?
Stefani,
juk sakei, kad Airisė
pažinojo žmogų, kuris apgavo mirtį ar panašiai?
Taip.
Kažkur čia.
Parašyta...
Štai. „Džeibis surado išgyvenusį žmogų.“
Bet niekur neparašyta, kas buvo tas Džeibis ar...
Palauk. Žinau tą vardą.
Mama rašydavo man laiškus
ir kartais pasakodavo apie savo draugą Džeibį, kuris dirbo ligoninėje.
Ligoninė.
Kažkokios upės ligoninėje.
Gilios upės. Ramybės upės. Tyros upės...
- Vilties upės? - Taip!
Šūdas, ji už valandos kelio.
Važiuoju. Surasiu jį ir pakalbėsiu.
Važiuosiu drauge.
- Aš irgi. - Gerai. Taip, važiuojam.
Bobi...
Ką?
Lik čia su savo mama. Taip bus saugiau.
Velniop. Gal juokauji? Tikrai neliksiu čia vienas.
Tau pavojinga būti kelyje. Negali važiuoti.
Ne, aš perskaičiau močiutės Mirties knygą, aišku?
Tūkstančiai mirčių namuose.
Paslydo ant laiptų, įkrito į klozetą ar panašiai.
Nežinau, bet aš ne... Tikrai ne. Aš čia neliksiu.
- Palaukit. - Gerai.
- Per greitai.
- Gerai. Viską darysime lėtai. - Atidarysiu kemperį.
- Čarli, patikrink galą. - Tuojau.
Būk atsargus. Laiptai kartais būna slidūs.
Ei!
Pažiūrėjot, kad nebūtų riešutų, šūdžiai?
Atsiprašau?
Prieš kelias dienas iškepei sausainius su riešutų sviestu.
Jei tas šunsnukis palies nors kruopelę...
jo gerklė užsirakins tvirčiau nei...
Suprantat. Kur tas riešutų sviestas?
- Spintelėje virš kriauklės. - Ačiū.
Atleisk, Bobi. Aš tik...
Taip.
Gerai.
Galima lipti.
Ačiū. Esi geras brolis, Erikai.
- Tikrinu riešutus. - Ką?
Kvaila.
Viskas gerai. Suprantu.
Važiuojam. Nagi.
Bus tik blogiau.
Prakeikimas. Palaukit! Važiuosiu su tavimi, brolau.
Kas nors turi tave saugoti.
Skambina tėtis. Vėl.
Pasakyk, kad išvažiavome pasivažinėti su mama.
Jis nepatikės.
Bent jau laimėsime laiko.
Gerai.
Jei Mirtis mūsų nepričiups, pričiups tėtis.
Pasidėjau taip, kad matyčiau.
Juk galėjai turėti tikrą...
bet viskas gerai, ne visos nori būti mamomis.
Taip galvoji?
Kad nenorėjau būti tavo mama?
Klausyk, mane užaugino moteris, kuri išmokė mane visur įžvelgti Mirtį.
Galvojau, kad tai liks praeityje, bet kai susilaukiau tavęs ir tavo brolio,
matydavau tik šimtus įvairiausių būdų kaip judu su Čarliu galėtumėte mirti.
Nenorėdavau, kad išeitumėte iš namų.
Baiminausi dėl niekų.
Vieną dieną pažvelgiau į tavo veidą
ir išvydau tokią pat išsigandusią mergaitę, kokia aš buvau vaikystėje.
Supratau, kad jei liksiu, sugadinsiu tavo gyvenimą.
Neįsivaizduoju, ar teisingai pasielgiau.
Bet dabar esu čia.
VILTIES UPĖS LIGONINĖ
Viskas gerai.
Aš už tavęs.
Matai? Mes tave palaikome.
Registratūra ten.
VYKSTA SKRODIMAS
Sveiki. Ieškome Džeibio.
Kas tokie būsite?
Registratūroje sakė, kad rasime jį čia. Tai jūs?
Tai aš.
Viljamas Džonas Bladvortas. Bet draugai vadina mane Džeibiu.
Laukiau tavęs, Stefani.
Čarlis. Darlina.
Bet nėra Hovardo. Nei Džulijos.
Taigi, kas kitas?
Sveiki.
Nuliūdau sužinojęs apie Airisės mirtį.
Ji buvo ypatinga moteris.
Iš kur ją pažinojote?
Ji išgelbėjo man gyvybę.
Kada?
„Žvilgsnyje iš dangaus“.
Mano mama tą vakarą atsivedė mane į darbą.
Džeibi, mielasis, prašiau neiti, kol būsiu scenoje.
Neturėjau ten būti, išskyrus, žinoma, mirti.
Su tavimi noriu šaukti Šokinėti iš džiaugsmo ir šaukti
- Pakelti rankas ir šaukti - Nustokite groti!
Visi išeikite iš šokių aikštelės!
Stiklas tuoj subyrės. Visi nulipkite!
Palaukite! Ne!
Airise!
Turėjote mirti paskutinis. Jūs – tas mažas berniukas.
Teisingai.
Tad visą tą laiką
ji saugojo ne tik mūsų šeimą, bet ir jus.
Po daugelio metų ji mane susirado.
Padėjo man pamatyti tiesą.
Mes pasikalbėjome. Padėjau jai apsaugoti jos namą.
Mes susidraugavome.
Netgi padėjau jai gauti geriausią įmanomą medicininę priežiūrą,
žinant, kuo ji sirgo.
Airisė sakė, jog suradote žmogų, kuris sustabdė Mirtį ir išgyveno.
Taip.
Kaip tą padaryti?
Yra tik du būdai.
Žudyti arba mirti.
Jei atimsite kitam gyvybę, gausite laiką, kuris buvo likęs tam žmogui gyventi.
Ką? Ne! Tikrai nieko nežudysiu.
Gal leiskime jam pabaigti kalbėti?
O kad ratas išties užsidarytų, turite mirti patys.
Ką tai reiškia?
Kažkada seniai jauna mergina Kimberli Korman
pamatė save Mirties sąraše. Kaip ir jūs.
Ir kai atėjo jos eilė, ji mirė.
Monitoriuje buvo tiesi linija.
Tačiau jos gydytojui pavyko ją sugrąžinti, ir taip grandinė buvo suardyta.
- Gerai, taip ir padarysime. - Ką čia kalbi?
Kodėl Airisė nemėgino to padaryti?
Tai rizikinga.
Jei žaisite su Mirtimi ir pralaimėsite...
gali prastai baigtis.
Palaukit. Ne.
Turi būti kitas būdas. Prašau, padėkite mums.
Daugybę metų žmonės klausia manęs patarimo.
Aš pavargau. Viskas.
Aš sergu kaip ir Airisė. Šįkart pabėgti nepavyks.
Tiesa ta, kad jūs visi mirsite.
O po to ir aš.
Kadangi mano senos draugės nebeliko, aš irgi išeisiu.
- Tiesiog paliksite mus čia? - Palaukite!
- Mums reikia jūsų pagalbos. - Kur einate?
Pasimėgauti man likusiu laiku.
Patariu ir jums padaryti tą patį.
Gyvenimas yra brangus.
Džiaukitės kiekviena sekunde.
Nežinosite, kada ateis jūsų eilė.
Sėkmės.
Nuostabu.
- Ne. - Bobi.
Negali būti, kad viskas. Ne. Turi...
Kažkas turi būti čia. Turi būti kitas atsakymas.
Stefani, jis pasakė mums atsakymą.
Bobis turi mirti.
Erikai!
Tu gal nesveikas? Nežudysime Bobio!
Aš tik vienas girdėjau, ką jis pasakė?
Yra vienintelis būdas.
Nužudysime Bobį, tuomet atgaivinsime, ir viskas, jūsų Mirties sąraše nebeliks.
- Sveikinu. - Turi būti dar kažkas.
Turi būti kitas sprendimas, tiesa, Stefani?
Ne.
Ne, daugiau nieko negalime padaryti, aišku? Viskas baigta.
- Ei. - Stefani, paklausyk manęs.
Pasitikėk manimi dėl šito. Ji tavimi netiki, aš tikiu.
Klausyk, Airisė surado būdą neprisileisti Mirties ne vieną dešimtmetį.
- Ir mes surasime. - Aš juo tikiu.
Tu juo tiki?
Jis buvo labai charizmatiškas, ir tu irgi matei...
Eriko ir Bobio nebėra.
Šūdas!
Man tai nepatinka.
Bičiuli, mes ligoninėje, matai? Aplink – gydytojai.
Mes tave nužudysime, jie tave atgaivins, visi bus saugūs, o mes – didvyriai.
Biče, šitaip tikrai nebūsiu saugus.
Tai kokia alternatyva?
Nori nudėti kokį kitą žmogų ir pasiimti jo laiką?
Kaip žinosi, kiek laiko jiems likę?
- Ne. - Taip negerai.
- Turiu galvoje... - Ne.
- Žinoma, ne. - Mes taip nedarytume.
- Niekada. - Neliesk tų mažylių.
Klausyk, privalome
pamatyti tiesią liniją monitoriuje.
Neturime ko prarasti.
- Gerai. - Gerai.
Kaip tą padarysime?
Kai ką sugalvojau.
Bet mintis beprotiška.
ŽEMĖS RIEŠUTAI NESŪDYTI
Tavo alergija – mirtina, taip?
Taip.
Na...
Palauk.
Klausyk. Jei jau mirsiu, tai ne per tuos...
nesūdytus bjaurybes, aišku?
Duok man šituos.
RIEŠUTŲ SVIESTO SAUSAINIAI SU DAR DAUGIAU RIEŠUTŲ!
Geras pasirinkimas.
ĮSPĖJIMAS NEDAUŽYKITE IR NEJUDINKITE.
Turbūt juokaujate. Nagi!
- Ei. - Kvaila!
- Gerai. - Nagi!
Žinai, gal tai – ženklas, tad galime...
Gerai. Verčiau eikime.
Ne, aš nepasiduosiu.
- Kas per velniava? - Gali padėti?
Viskas gerai. Mes čia dirbame.
Taisome. Viskas gerai. Galite užsidėti ausines atgal.
Biče, jis nukris. Nukris.
- Vaje! Krenta! - Pakėlei?
Neišlaikysiu! Jis nuvirs!
Paprasta.
Kas dabar?
Ateik.
Kas?
Pabūk čia. Kai ką paimsiu.
- Niekur neik. - Ką čia kalbi...
SISTEMA ATJUNGTA NUO TINKLO ĮJUNGIAMA
Gerai. Nejudėk.
Ne, viskas gerai.
Apieškojau tualetus. Kemperyje jų nėra?
Ne. Klausyk, jei Erikas mėgintų nužudyti Bobį, kur jie būtų?
Nežinau. Yra milijonas būdų mirti ligoninėje.
Kuo galiu padėti? Atsiprašau.
Atėjau aplankyti savo močiutės.
Šiandien graži diena.
Dar ilgai liko gyventi?
Nemanau.
Išsiimkite visus metalinius daiktus bei prietaisus,
kuriuos gali paveikti MRT magnetas.
- Čarlis skambina... - Duok man.
Ateik. Sėskis.
Kas per velnias? Tikrai nesėsiu.
Man kilo puiki mintis.
Ten skubios pagalbos skyrius. Vos linija taps tiesi, būm.
Nuvešiu tave ten, ir jie tave atgaivins.
Kur tavo antialerginiai vaistai?
- Čia. - Duok.
Kodėl?
- Kas čia? - Duok.
Duok. Juk reikia, kad numirtum.
O jie to neleis padaryti. Sėsk.
- Turime paskubėti. Nagi. - Gerai jau.
Nagi, valgyk.
Ei...
Planas – puikus, bet jei nepavyks...
Pavyks, Bobi.
Taip.
Bet žinai, dėl viso pikto, jei išties numirsiu,
ar tu...
Ar pasirūpinsi Paku?
Taip, žinoma, pasirūpinsiu...
Vėžliai gyvena ir 100 metų,
- tad įsipareigosi visam gyvenimui. - Pažvelk į mane.
Brolau, man neteks rūpintis Paku, nes tau viskas bus gerai.
Aš ir tu? Mes visiems dabar padėsime.
Pažvelk į mane.
Pažadu, neleisiu tau numirti.
Tiksliau, leisiu, bet tada atgaivinsiu.
- Nejuokinga. - Tik erzinu tave.
Pirmyn.
Tau pavyks.
Dieve mano.
Kas?
Žiauriai skanu.
Labai skanu, žinau. Be to, kad skanu, ką dar jauti?
Nieko.
Turbūt juokauji. Nori pasakyti, tavo alergija dingo?
- Nežinau. - Nuostabu, ar ne?
Gal ją išaugau.
Išaugai? Šūdas!
Žinai, plano B neturiu.
Suveikė.
Bobi, suveikė.
Aš šalia.
Negaliu tau jo duoti.
Bobi.
Ei!
Prašau.
Bobi, tai – plano dalis. Nusiramink.
TIK RANKINIS VALDYMAS
Bobi, sėsk į vežimėlį.
Pamėgink dar kartą jiems paskambinti.
Tik taip galėsime...
TYRIMO MAITINIMAS ĮJUNGTAS
Šūdas!
NEVIRŠYTI 5.0 T ĮSPĖJIMAS
5.2 T 7 (MAKS.)
Dieve mano. Tau viskas gerai?
Taip.
Kodėl Erikas negyvas, jei jis nesusijęs su Airise?
Jei žaisi su Mirtimi, gali prastai baigtis.
Turime dingti iš čia.
Čia nesaugu.
Ir kur eiti?
Niekur nesaugu.
Išskyrus Airisės namelį.
Ji ten išgyveno kelis dešimtmečius.
Taip, o tada neteko galvos.
Ji mirė tik todėl, kad išėjo iš namelio.
Lauke – pavojinga, tačiau jo vidus yra saugiausia vieta.
Tu teisi.
Tai – vienintelė vieta, kur turėsime pranašumą.
Tai mes amžiams užsidarysime namelyje?
Ne jūs.
Aš.
Mama, negali išeiti. Ką tik tave susigrąžinome.
Jei kas ir gyvens toje trobelėje, tai aš.
Ir kol būsiu gyva, Mirtis jūsų nelies.
- Mama. - Leiskit man tą padaryti.
Ji neleis tau ten patekti vienai.
Bet aš jaučiu, kai ji ateina.
Turime tą daryti kartu.
Gerai.
Važiuojam.
Taip.
Gerai.
Atsargiai!
- Verčiau tu vairuok. - Taip.
Po galais.
Tik pažiūrėkit.
Niekaip neįvažiuosime pro tuos vartus.
Ji kažką darys.
Nežinau, ką.
Turime įvesti tave į vidų.
Gerai.
Palauk, ką?
Važiuok!
Stefani!
- Stefani! - Šūdas!
Gerai. Eime į vidų.
Gerai.
- Šūdas. - Kas?
- Galiu padėti. - Ne. Manęs nelaukite. Eikite į vidų.
- Stefani. - Jei įeisi į vidų, aš būsiu saugi. Eik.
Gerai. Eime.
Mama.
Pasilenk!
Mama? Mama!
Palauk.
Gerai.
Mama? Dieve mano.
Dėl manęs nesijaudink. Gelbėk savo seserį.
Liksiu gyva kuo ilgiau...
Stefani!
Ne!
Dieve mano. Tu sveika?
Taip.
Kvėpuok.
Kaip?
Čarli. Kas nutiko?
Tau viskas gerai.
Tu numirei, ir aš tave atgaivinau.
Tu mane atgaivinai.
Dabar mes saugūs.
Mama?
Ne.
Ji mus išgelbėjo.
Važiuokime namo.
Gerai, aš pasiruošęs.
Štai ir jis.
Nieko sau, Čarli.
Gerai. Apsisuk.
Tikrai gerai atrodai.
Turiu gerą stilistę.
Eime, kad nepavėluotume.
Kur Dženė?
Manau, viduje, dar ruošiasi.
Leisk pataisyti.
Labai džiaugiuosi, kad esu čia.
Aš irgi.
Tau viskas gerai?
Taip.
LIMONADAS 75 ct SAUSAINIAI 75 ct
- Laba diena. - Sveiki.
Norėčiau vieno sausainio.
Čarli.
- Gražiai atrodai. - Ačiū, pone.
Stefani, susipažink su Dženės tėčiu gyd. Rediku.
- Sveiki. Malonu susipažinti. - Sveiki.
Ir man.
Mes žavimės Čarliu.
Kiek žinau, jis tikras gelbėtojas.
O taip. Girdėjote. Jis prikėlė mane iš mirusiųjų.
Taip.
- Kas? - Iš esmės nebuvai mirusi.
Ką?
Jei buvai praradusi sąmonę, ir Čarlis sugrąžino kvėpavimą,
tavo širdis nebuvo sustojusi.
Šiaip ar taip, šaunuolis, Čarli.
- Tai ji nebuvo mirusi? - Būtent.
Jai pasisekė, kad Čarlis buvo šalia.
Taip. Viskas nutinka ne šiaip sau.
Džene!
Mieloji, atrodai verta milijono.
Stefani.
Bėk!
Dieve mano, nedaug trūko.
- Tu sveika? - Taip.
GALUTINIS TIKSLAS: KRAUJO LINIJA
1968 M. GEGUŽĖS 17 D., PENKTADIENĮ „ŽVILGSNĮ IŠ DANGAUS“ UŽDARĖ REMONTUI
JOKIŲ PAŽEIDIMŲ; KONSTRUKCIJAI REIKIA RENOVACIJOS
KATASTROFA VANDENS PARKE PAAUGLYS PASLYDO IR NUKRITO NUO BOKŠTO
ŠEIMA ŽUVO SIAUBINGOS INDUSTRINĖS NELAIMĖS METU
ĮPRASTAS PASIVAŽINĖJIMAS VIRTO SIAUBINGA NELAIME
GRANDININIS PJŪKLAS ATĖMĖ VYRO GYVYBĘ
MOTERIS ŽUVO SPROGUS MIKROBANGŲ KROSNELEI
DVYNIAI MIRĖ PRAĖJUS DVIEM DIENOMS PO SIAUBINGOS ABIEJŲ TĖVŲ ŽŪTIES
PAGYVENUSI MOTERIS ŽUVO PERSKROSTA VĖJARODĖS
DUJŲ NUOTĖKIS BUTE PAREIKALAVO GYVYBIŲ
TRAGEDIJA: NUO BĖGIŲ NURIEDĖJO TRAUKINYS
TONIUI TODUI ATMINTI
GALUTINIS TIKSLAS: KRAUJO LINIJA
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė