PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Je to výborné.
Musíš znát Davida z jiné stránky než já.
Tak to vyklop. Jaký je jako šéf?
Je to jen týden, takže ho úplně neznám.
Ale je…
milý,
profesionální a pacienti ho mají rádi.
To mě těší.
A co děláš ty?
Vlastně jsem nikdy nepracovala.
Až na pět minut v květinářství.
Máme peníze, takže…
Myslela jsem, že budeme mít děti, ale k tomu nedošlo.
Tedy zatím.
- Máš v Londýně přátele? - Ani ne.
Potkala jsem všechny partnery a jejich polovičky. Jsou milí.
Ale jsou mnohem starší a upřímně řečeno trochu povýšení…
Bože, vždyť je všechny znáš.
Jsou trochu povýšení.
Ale teď znám tebe!
Vím, že máš syna a práci a předpokládám manžela?
Ne, jsem rozvedená.
Už tři roky.
Mám jen Adama.
Bude mu osm.
Žádný nový muž na obzoru?
Promiň.
Po tom mi nic není.
Co se ti stalo?
Já…
V noci jsem se praštila na balkoně.
Jsem náměsíčná.
Děje se ti to často?
Docela dost.
Mám noční děsy.
Dost opruz.
O čem se ti zdá?
O děsivých věcech.
Zním asi jako cvok.
Vlastně jsem si říkala, jak je fajn…
mluvit s někým takovým.
Jsi upřímná.
To teda nevím.
Promiň.
Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Jo, dobrý.
Kde jsi?
Vybírám vzorky barev.
Skočila jsem si na kafe.
Jsi tam s někým?
Ne, sama.
Je tu dost rušno.
Tak jo.
Zavolám ve 14:30.
- Budeš doma? - Jo.
To už budu doma.
Dobře.
- Tak se uslyšíme. - Dobře.
Ahoj.
Miluju tě.
David.
Jak dlouho máš ten telefon?
Dost retro.
Umí, co umět má.
Musíme si vyměnit čísla.
Jo.
Skvělé!
Vážně musím jít, Adele.
Moc mě těšilo.
Zkusím tě příště nesrazit.
Louise.
Bude to znít hloupě…
ale neříkej o tomhle Davidovi.
Nejsnazší bude, když vůbec neřekneš, že se známe.
Proč?
Tak trochu nerad míchá pracovní a soukromé věci.
A my holky si musíme něco nechat pro sebe, ne?
Nic neřeknu.
- Tak zase někdy. - Jo.
To bych moc ráda.
TO JSEM JÁ!
Sakra.
Volá David!
Adele!
Volá ti David!
Slezte z toho pitomýho stromu,
než se něco stane a vyhoděj nás!
Děsivá smrt klienta je blbá pro pojišťovnu, co, Marjorie?
Roberte!
Ty malej zmetku!
Robe, sundej mě.
Díky, Marj.
Je do něj zamilovaná. Na tuty.
Takovej chcípáček jako ty nemá šanci.
Sama to znáš nejlíp, co, Marjorie?
Kdy naposled nějakej zoufalec obsloužil tvou tlustou frndu?
- Vrať se! - A taky, Marj…
Já radši ptáky.
Velký, tlustý, napumpovaný ptáky!
Roberte!
Ne.
Ne, to je Marjorie.
Bál jsem se, že utečeš nebo tak.
Kam bych tady utíkala?
Zníš líp. Už dlouho jsem neslyšel tvůj smích.
Cítím se líp.
Našla jsem si kamaráda.
Jmenuje se Rob.
Je děsně vtipný.
Spolu se smějeme ostatním.
Myslím, že mi pomáhá.
Asi si pomáháme navzájem.
Mám se před tímhle Robem mít na pozoru?
Ne.
Miluju tě.
Musíš ho někdy poznat.
Určitě se ti bude líbit.
Haló?
To jsem já.
Nevoláš na mobil.
Kontroluješ, že jsem doma?
Říkalas, že tam budeš.
Hlavně abych nebyla spontánní.
O to přece nejde.
To byl vtip, Davide.
Jen vtip.
Přijdu pozdě.
Mám schůzku s charitami ohledně komunitní práce.
Napadlo tě někdy, co si myslí?
Kdo?
Feťáci v panelácích, když se zjevíš.
Jak to myslíš?
Myslíš, že chtějí přestat?
Možná se sjíždějí rádi.
To bych celé ty roky marnil čas, ne?
Uvidíme se večer.
Budu tady.
Miluju tě.
„Každou hodinu se štípni a řekni si: JSEM VZHŮRU.
Podívej se na svoje ruce.
Spočítej si prsty.
Podívej se na hodiny (nebo hodinky),
pak se koukni jinam a zase na hodiny.
Zůstaň v klidu a soustřeď se.
Mysli na dveře.“
Co máš s těmi hodinkami?
Jsou Davidovy. Dárek ode mě, ale nemůže je teď nosit.
Chce, ať je nosím já, než se vrátím.
- Vypadají draze. - Byly.
Jsem zazobaná, pamatuješ?
Nevadí ti, že je David starší?
Ne.
Ale je na univerzitě a ty jsi tady.
Nechci, aby ti někdo ublížil.
Ne každý tě zradí, Robe.
Lidem můžeš věřit.
Musíš.
K čemu by to jinak bylo?
Ty ho fakt miluješ.
Jo.
A on mě.
Jaký to je?
Co z toho?
Obojí.
Adele?
Adele, jsi tu?
Jsem tady!
Pojď se kouknout.
Co na to říkáš?
Proč jsi to udělala?
- Pojď. - Už jdu.
Netahej mě!
Tak jo, užij si den. Uvidíme se pak, jo?
- Jo. - Dej mi pusu.
Ahoj.
JESTLI ZÍTRA NEPRACUJEŠ, NECHCEŠ DO POSILOVNY?
MÁM PRO TEBE CELODENNÍ VSTUP. JO, TADY ADELE. X
- Ahoj, Sue. - Ahoj.
Někdo dneska vstal špatnou nohou.
Byl tu dřív než já.
Ani nepozdravil.
Protivnej morous.
Ale to se o Skotech říká, ne?
- Lakomí? - A morousi.
Každý občas máme svůj den.
Ale nemusíme si to vylít na jiných.
Dáš si čaj?
Moc ráda.
Chceš něco?
- Jen ti nesu tohle na 10:30. - Dej to na stůl.
Nech to tam.
A příště klepej.
Já klepala.
Ale příště počkám na vyzvání.
Já to říkala.
Skoti. Bručouni, co?
Už to tak vypadá.
RÁDA, ALE JSEM Z FORMY, TAK NESMÍŠ SMÁT
Dr. Ferguson bude hned u vás.
Děkujeme moc.
Hele, já tohle nechci.
- Nejsem žádnej závislák, jasný? - Anthony, prosím.
Třeba mě vyslechne.
Posloucháte?
- Já… - Jako bych byl sakra neviditelnej!
Haló, vidíte mě?
Budete se muset trochu ztišit.
Jo, nebo co?
Louise, děkuji.
Ahoj, Anthony.
Jsem Dr. Ferguson.
Rodiče tu počkají.
Já tam nejdu.
Je to jen hodina.
To ti přece neublíží?
A zachrání tě to před vězením.
- Posaď se. - Dáte si něco?
Šálek čaje?
Rádi.
Oba ho pijeme s mlékem, bez cukru.
- Uvidíme se v týdnu. - Dobře.
Je to cesta, Anthony.
Udělali jsme první krok.
- Pro dnešek jsme skončili. - Díky, pane doktore.
- V pořádku, zlato? - Jo.
- Asi jo. - Tak pojď.
Louise…
Anthony Hawkins je objednaný na pátek.
Stejný čas, 15:45.
Mám mu účtovat dnešní půlhodinu navíc?
Ne, to byla moje chyba.
Rozmluvil se, nechtěl jsem ho utnout.
Vím, co by řekl Dr. Sharma.
Já mu to říkat nebudu.
Mami!
Je to tu!
O čem se ti zdá?
Davide?
- Hezký poslední den. - Jo, ahoj.
Ahoj! Mám tě ráda.
- Ahoj. - Dobré ráno.
Dobré ráno.
Pěkný byt.
To teda nevím.
Mělas ho vidět před chvílí. Jak po výbuchu.
Je takový útulný.
Šťastný.
Já…
Skočím si pro věci.
Žádný spěch.
Dáš si něco?
Ne, dobrý.
Čaj?
Kafe?
Ne, díky.
Vem si, co budeš chtít.
ADAMŮV POKOJ
Moc se těším.
Budeš se popadat za břicho.
- Věř mi. - Slibuju, že nebudu.
Asi se počůrám!
Ještě deset sekund!
Dokážeš to!
No ty vole.
Bože.
Zítra budu trpět jako zvíře.
Nemůžu popadnout dech.
Vidíš, směješ se.
Vím, slíbila jsem to, ale to nešlo.
To jsem celá já. Komická vložka.
Je to jako všechno ostatní. Prostě trénuj a snaž se.
Budeš fit cobydup.
Takže tu nejsme naposledy?
Chci pravidelnou parťačku.
Můžeš chodit ve dny, kdy nepracuješ.
No tak.
Ukážu ti posilovací stroje.
Tak tohle bych mohla dělat celý den.
Vážně.
Lepší dovolená mě letos nečeká.
Aspoň máš měsíc pro sebe.
Já vím, ale bude to divné, když bude Adam pryč.
Vím to.
Už teď si přijdu trochu nesvá, a to odjíždí až zítra.
Sakra!
Co je?
Chtěla jsem si vzít volno a být s ním, a zapomněla!
Tak se hoď marod.
Tohle radíš podřízené svého muže?
Jsi moje kamarádka.
A je to jeden den.
Pro ně to nic není, a pro tebe hodně.
Možná to udělám.
Jak dlouho jste spolu?
Deset let.
- Ty jo. - Od mých 18.
To jste sebou hodili.
Jeho rodiče vedli farmu na našem panství.
„Panství“ jako…
venkovské sídlo?
Já říkala, že máme peníze.
Zachránil mi život.
David.
- Doslova, nebo metaforicky? - Doslova.
Tu noc, co zemřeli rodiče.
Cože?
To je mi líto.
V domě propukl požár. Bylo mi 17.
David se tam vloupal a vytáhl mě ven.
Měl vážné popáleniny.
Já měla štěstí.
Byl to velký dům a já spala v jiném křídle než rodiče.
Oheň začal poblíž nich a…
neměli šanci.
Co tam David dělal uprostřed noci?
Chtěl se vplížit za mnou.
Jsem v pořádku, neboj. Jsem silnější, než vypadám.
Dáme si v kavárně salát.
Máš čas?
Mám čas na pizzu.
Nebo na sendvič.
To je vlastně totéž. Salát mezi dvěma krajíci chleba.
Když se na to díváš takhle, což dělám často,
tak pizza je jenom salát na chlebu.
A všechno dnešní úsilí přijde nazmar?
Říká ta, která se cpe dortem jako nezavřená.
Přistižena. Máš pravdu.
Dobrý?
Jo.
Ztratila jsem pojem o čase.
Pojďme na oběd k nám.
Něco připravím a posedíme na zahradě.
- Já ne… - Pak tě hodím domů. Prosím.
Teda…
Pojď dál.
Dobře.
Je to tady…
nádherné.
Díky.
Proč vlastně ten spěch?
Vím, že to bude znít hloupě, ale kvůli Davidovi.
Má starost, když mu nezvednu telefon.
Jak víš, kdy zavolá?
Volá každý den ve stejnou dobu.
Proč nezavolá na mobil?
Volá…
na pevnou, aby měl jistotu, že jsi doma?
Není to tak, jak to zní.
Hned jsem zpátky.
Ahoj, miláčku.
Teď jsem přišla z posilovny.
Bylo to fajn, díky.
Ne, ne…
Uvidíme se večer.
Miluju tě.
Tak jo. Jdeme jíst.
Něco pro tebe mám.
Na tvé noční děsy.
Zmínila ses o nich v kavárně.
Byla jsi s tím u někoho?
Jako malá.
Řekli jenom, že z toho vyrostu.
Nakonec jsem si na to zvykla.
Ale mí partneři ne.
Když mě zkoušeli budit, vždycky jsem je praštila a rozbrečela se.
Trochu zabiják vášně.
Jo.
Doktor řekl, že to nejsou noční děsy, když si je pamatuju.
Tak s tím prostě žiju.
Co člověku zbývá, ne?
Pletl se.
Cože?
Pamatovat si noční děsy.
Je to vzácné, ale stává se to.
Mívala jsem je…
a pamatovala si je.
Ty a já…
jsme výjimečné, Louise.
Musíš se naučit své sny ovládat.
Vážně?
Jako mladší jsem mívala strašlivé noční děsy.
Tady je všechno, co potřebuješ, abys je zastavila.
Je to jako posilovna.
Když se budeš snažit,
budeš si moct své sny vybírat.
Funguje to ale jen tehdy, když budeš věcem otevřená.
Tomu, že neexistuje jen to,
co vidíme.
Dokážeš to?
- Teď si myslíš, že jsem fanatik New Age. - Ne.
Nemyslím.
Léta po smrti mé matky…
Byla jsem hloupá, ale…
Šla jsem k věštkyni.
Kamarádka na ni přísahala, a tak…
jsem jednoho dne…
už nevěděla, co se sebou, jak se mi po mámě stýskalo.
Tak jsem k ní šla.
Byla to taková drobná paní, žila v domku ve Stockwellu.
Žádné křišťálové koule ani čajové lístky…
Prostě…
věděla všechno.
Řekla jsem jí jen křestní jméno, nic víc.
Ale znala detaily
a mluvila o věcech,
které nemohly být o nikom jiném.
Věděla o nich jen máma a já.
Řekla mi, že se má dobře.
A že už ji nic nebolí.
A já věděla, že ta žena moji mámu zná.
Nějak.
Nevím, proč ti to říkám.
Pomůže ti to.
Slibuju.
Děkuju.
Sbalím si tohle. A tohle.
Dalekohled.
Ty jo.
Šnorchl.
Jedu do Francie…
Ahoj.
Ahoj, mami.
Mám pro tebe nový kartáček a nové plavky.
Jsou super, mami.
- Líbí? - Jsou úžasný!
- Tak. - Skvěle sbaleno.
To je táta!
- Tady tě máme. - Tati!
- Připraven? - Můžu si to vzít?
Jednu hračku do letadla a další budou v domě na pláži.
Lisa čeká.
Parádně si to užijete.
Bude v pořádku, Lou.
- Jdeme. - Obejmi mámu.
- Bude se mi stýskat. - Mně taky, mami.
- Tak jo. Ahoj. - Ahoj, mami.
Běž.
Budu na pláži a budu plavat!
Měj se.
„Každou hodinu se štípni a řekni si: JSEM VZHŮRU.
Podívej se na svoje ruce. Spočítej si prsty.
Podívej se na hodiny (nebo hodinky),
pak se koukni jinam a zase na hodiny.
Zůstaň v klidu a soustřeď se.
Mysli na dveře.“
Kdo vlastně jsi, Roberte?
„Dva dny počítám prsty, civím na hodiny
- a štípu se jak o život…“ - …a nic.
Neumím být trpělivý.
Nikdy jsem to neuměl.
A hlavně ne tady.
A sny se pořád zhoršujou.
Pokaždý, když zavřu oči…
Tenhle ústav mi nepomáhá.
Všichni jsou nudný.
Všichni jsou předvídatelný.
Každej kope sám za sebe.
Včetně mě…
Ale Adele ne.
Adele je fakticky krásná.
Zvenčí i zevnitř.
Sama je ve srabu, ale pomáhá mi ostošest.
Chce mi napravit sny.
Takže i když to zní pitomě,
budu v tom pokračovat.
Kvůli Adele.
Vážně bych udělal cokoliv, co mi řekne.
Teď když jsem to řekl, nesmí ten sešit vidět.
Ale jsme kámoši…
Sakra.
To jsi ty.
To jsem ti jednou řekl já.
Pamatuješ? Poprvé v kanceláři.
Jo.
Volalas, že jsi nemocná.
Šel jsem kolem a napadlo mě tě zkontrolovat.
Ale vypadá to, že jsi v pohodě.
Bolela mě hlava.
Ráno to byl děs, ale teď je mi líp.
Fajn. To je dobře.
Vlastně je to lež.
Byl to Adamův poslední den před odjezdem do Francie,
chtěla jsem ho strávit s ním. Chtěla jsem ti o to říct…
Ale choval jsem se jako kretén.
Trochu jo.
Chceš jít dál?
Promiň mi to lhaní.
Neočekávám nemocenskou nebo tak.
A budu ráda, když nedostanu padáka.
Buď bez obav.
Dáš si?
Pinot Grigio.
Pinot Grigio zní dobře.
Hezký byt.
Díky.
- Tady máš. - Děkuju.
Posaď se.
Fakt jsi šel kolem?
Ne.
Myslel jsem, že jsi nedorazila kvůli mně.
Že jsem byl hnusnej.
Říkali, že nikdy nejsi nemocná a…
Já…
Nechtěl jsem, aby…
Aby mezi námi…
David, mistr konverzace.
Jasně.
Nechtělo se mi domů.
Chodil jsem kolem a…
ocitl jsem se tady.
Přemítal jsem, jestli to byl osud,
to naše setkání v baru.
Myslím, že to prostě byla smůla.
Takhle to vidíš?
Když to vezmeš kolem a kolem, nevyšla jsem z toho nejlíp.
Konečně potkám chlapa, který by se mi mohl líbit,
a ukáže se, že je ženatý.
Takže se ti líbím?
Chlapi a jejich ego…
Políbila jsem tě, ne?
Nelíbala jsem se celou věčnost.
Nasmáli jsme se spolu, ne?
Lidi by se měli umět navzájem rozesmát.
To by mělo fungovat vždycky.
Ať se stane cokoli.
Jak dlouho jsi… se svou manželkou?
Hodně dlouho.
Vlastně odjakživa.
Je moc krásná.
Jo, to je.
Dlouho jsme se s ní…
nezasmáli.
Pořád na tebe myslím.
To není fér, Davide.
Já vím.
Běž domů.
Louise…
Ahoj.
Smyl jsi mě?
Promiň.
To bylo…
hnusný.
Byli jsme na to dva.
Nemáš se za co omlouvat.
Měl bych jít.
Na co jsme mysleli?
Asi jsme nemysleli.
Neboj.
Nezatáhnu to do práce.
Děkuju.
Některý věci by měly zůstat mimo ordinaci.
To rozhodně.
Věci jako šukání a tak.
Jen běž, Davide.
To je dobrý.
Dobrou noc, Louise.
Ahoj.
PODLE ROMÁNU SARAH PINBOROUGH
Překlad titulků: Barbora Vrbová