‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫זה ממש טוב.‬
‫את כנראה רואה בדייויד צד שאני לא רואה.‬
‫נו, ספרי. איזה מין בוס הוא?‬
‫עבר רק שבוע, אז…‬
‫אני לא מכירה אותו באמת.‬
‫אבל הוא…‬
‫נחמד,‬
‫מקצועי,‬
‫ונראה שהמטופלים מחבבים אותו.‬
‫אני שמחה לשמוע.‬
‫אז במה את עוסקת?‬
‫מעולם לא הייתה לי עבודה אמיתית.‬
‫רק פעם, לחמש דקות, בחנות פרחים.‬
‫יש לנו כסף, אז…‬
‫חשבתי שאולי נעשה ילדים, אבל זה לא קרה.‬
‫עדיין לא, בכל אופן.‬
‫יש לכם חברים בלונדון?‬
‫לא ממש.‬
‫פגשתי את השותפים הבכירים,‬ ‫עם בני ובנות הזוג, והם נחמדים למדי, אבל…‬
‫הם מבוגרים ממני בהרבה,‬ ‫וקצת סנובים, אם לומר בכנות.‬
‫אלוהים, את בטח מכירה את כולם.‬
‫הם באמת קצת סנובים.‬
‫אבל עכשיו אני מכירה אותך.‬
‫אני יודעת שיש לך בן, ועבודה.‬
‫בעל, אני מניחה?‬
‫לא. גרושה.‬
‫שלוש שנים כבר.‬
‫רק אני ואדם.‬
‫הוא כמעט בן שמונה.‬
‫אין לך גבר חדש באופק?‬
‫סליחה.‬
‫זה לא ענייני.‬
‫מה קרה שם?‬
‫אני…‬
‫נתקעתי במשהו במרפסת שלי באחד הלילות.‬
‫אני סהרורית.‬
‫את הולכת הרבה מתוך שינה?‬
‫די הרבה.‬
‫יש לי ביעותי לילה.‬
‫זה ממש מעצבן.‬
‫על מה את חולמת?‬
‫דברים מפחידים.‬
‫אני בטח נראית לך מטורללת.‬
‫דווקא חשבתי כמה זה נחמד,‬
‫לדבר עם מישהי ככה.‬
‫את כנה.‬
‫לא בטוח.‬
‫סליחה.‬
‫היי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן, בסדר גמור.‬
‫איפה את?‬
‫יצאתי לחפש דוגמיות צבע.‬
‫חשבתי לעצור לקפה.‬
‫את עם מישהו?‬
‫לא, אני פה לבד.‬
‫המקום הומה.‬
‫טוב.‬
‫אתקשר בשתיים וחצי.‬
‫תהיי בבית?‬ ‫-כן.‬
‫אחזור הביתה עד אז.‬
‫טוב.‬
‫נדבר אז.‬ ‫-טוב.‬
‫ביי.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫דייויד.‬
‫כמה זמן את כבר עם הטלפון הזה?‬
‫הוא ממש עתיק.‬
‫הוא עושה מה שצריך.‬
‫היי, בואי נחליף מספרים.‬
‫כן.‬
‫יופי.‬
‫אני באמת חייבת לזוז, אדל.‬
‫היה נעים להכיר.‬
‫אשתדל לא להפיל אותך בפעם הבאה.‬
‫לואיז,‬
‫זה יישמע טיפשי,‬
‫אבל אודה לך אם לא תספרי לדייויד על זה.‬
‫אולי יהיה הכי קל‬ ‫אם לא תזכירי שנפגשנו בכלל.‬
‫למה?‬
‫יש לו לפעמים קטעים מוזרים‬ ‫סביב ערבוב חיי העבודה וחיי הבית.‬
‫ומגיעים לנו, הבנות,‬ ‫דברים מסוימים שהם רק שלנו. נכון?‬
‫לא אגיד כלום.‬
‫ניפגש, אדל.‬ ‫-כן…‬
‫אני מקווה מאוד.‬
‫- זאת אני! -‬
‫פאק…‬
‫דייויד בטלפון!‬
‫אדל!‬
‫דייויד בטלפון!‬
‫רדי מהעץ, לפני ש…‬
‫יקרה משהו, ויפטרו את כולנו בגללך!‬
‫הביטוח מתייקר אם הלקוחות נופלים ומתים.‬ ‫נכון, מרג׳ורי?‬
‫רוברט!‬
‫חרא קטן!‬
‫רוב, תעזור לי לרדת.‬
‫תודה, מארג׳.‬
‫היא מאוהבת בו. אין ספק.‬
‫אפס כמוך… אין לך סיכוי איתה.‬
‫את מבינה בזה. נכון, מרג׳ורי?‬
‫מתי לאחרונה מישהו היה מספיק נואש‬ ‫בשביל לטפל בכוס השמן והזקן שלך?‬
‫חזור הנה!‬ ‫-וחוץ מזה, מארג׳…‬
‫אני מעדיף זין, דרך אגב.‬
‫בולבולים גדולים ושמנים!‬
‫רוברט!‬
‫לא…‬
‫לא, זאת מרג׳ורי.‬
‫דאגתי שתברחי משם או משהו.‬
‫לאן יש כבר לברוח?‬
‫נשמע שאת מרגישה יותר טוב.‬ ‫מזמן לא שמעתי אותך צוחקת.‬
‫זה נכון, נראה לי.‬
‫התיידדתי עם מישהו.‬
‫קוראים לו רוב.‬
‫הוא מצחיק מאוד.‬
‫אנחנו צוחקים על כל האחרים ביחד.‬
‫הוא עוזר לי, נראה לי.‬
‫נראה לי שאנחנו עוזרים אחד לשני.‬
‫אני צריך להיות מודאג בקשר לרוב הזה?‬
‫לא.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫אתה חייב לפגוש אותו מתישהו.‬
‫אני חושבת שהוא ימצא חן גם בעיניך.‬
‫הלו?‬
‫זה אני.‬
‫לא התקשרת אליי לנייד.‬
‫אתה בודק שאני באמת בבית?‬
‫טוב, אמרת שתהיי שם.‬
‫טוב שלא הייתי ספונטנית, חלילה.‬
‫זה כל העניין, לא?‬
‫בצחוק, דייויד.‬
‫סתם בדיחה.‬
‫אחזור הביתה מאוחר.‬
‫יש לי פגישות עם ארגוני צדקה‬ ‫לגבי סיוע למשתקמים בקהילה.‬
‫אתה תוהה לפעמים מה הם חושבים?‬
‫מי?‬
‫הנרקומנים בדיור הציבורי, כשאתה בא אליהם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אתה חושב שהם באמת רוצים להפסיק?‬
‫אולי הם אוהבים להתמסטל.‬
‫אז כל הזמן שהשקעתי לאורך השנים‬ ‫היה לשווא. לא?‬
‫להתראות הערב.‬
‫אהיה כאן.‬
‫אוהבת אותך. ‬
‫- רוברט דומיניק הויל -‬
‫״לצבוט את עצמי ולהגיד ׳אני ער׳‬
‫פעם בשעה.‬
‫להסתכל על הידיים שלי,‬
‫לספור את האצבעות שלי.‬
‫להסתכל על שעון קיר, או יד.״‬
‫״להפנות את המבט, ואז לחזור.‬
‫להיות קר רוח וממוקד.‬
‫לחשוב על דלת.״‬
‫מה הסיפור של השעון הזה?‬
‫הוא של דייויד. נתתי לו אותו במתנה,‬
‫אבל הוא לא יכול לענוד אותו כרגע,‬ ‫אז הוא רוצה שאענוד אותו עד שאשתחרר מפה.‬
‫הוא נראה יקר.‬
‫הוא היה יקר.‬
‫אני טחונה בכסף, זוכר?‬
‫את לא חוששת שדייויד מבוגר מדי בשבילך?‬
‫לא.‬
‫כן, אבל הוא באוניברסיטה ואת כאן.‬
‫פשוט יהיה חבל אם תיפגעי.‬
‫לא כולם בוגדניים, רוב.‬
‫אפשר לבטוח באנשים.‬
‫אין ברירה.‬
‫אחרת, מה הטעם?‬
‫את באמת אוהבת אותו.‬
‫כן.‬
‫והוא אוהב אותי.‬
‫איך זה?‬
‫איזה מהם?‬
‫לא משנה איזה.‬
‫אדל?‬
‫אדל, את כאן?‬
‫אני למעלה.‬
‫בוא תראה.‬
‫מה דעתך?‬
‫למה עשית את זה?‬
‫בוא.‬ ‫-אני בא!‬
‫אל תמשכי!‬
‫טוב. שיהיה לך יום טוב.‬
‫נתראה בהמשך, טוב?‬
‫טוב.‬ ‫-תביא נשיקה.‬
‫ביי!‬
‫- אם את לא עובדת מחר,‬ ‫בא לך ללכת למכון כושר? -‬
‫- אני יכולה לסדר לך כניסה. -‬
‫- אה, זאת אדל, דרך אגב. -‬
‫היי, סו.‬ ‫-היי.‬
‫מישהו קם על צד שמאל הבוקר.‬
‫הוא היה פה לפניי.‬
‫לא אמר בוקר טוב אפילו!‬
‫פרצוף חמוץ…‬
‫אבל א…‬
‫אומרים שסקוטים הם כאלה. לא?‬
‫שהם קמצנים, לא?‬
‫וגם חמוצים.‬
‫זה קורה לכולנו, סו.‬
‫אבל לא חייבים לשתף את כולם.‬
‫רוצה תה?‬
‫אשמח.‬
‫את צריכה משהו?‬
‫רק מביאה לך את אלה, לפגישה של 10:30.‬
‫על השולחן זה בסדר.‬
‫תניחי את זה!‬
‫ותדפקי בדלת, להבא.‬
‫האמת היא שדפקתי.‬
‫אבל בפעם הבאה אחכה שתקרא לי.‬
‫אמרתי לך.‬
‫סקוטים. יש להם מזג רע.‬
‫כך מתברר, כן.‬
‫- בטח, אבל אני ממש לא בכושר,‬ ‫אז אל תצחקי עליי. -‬
‫ד״ר פרגוסון תכף יגיע.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫היי, אני לא רוצה לעשות את זה.‬
‫תראי, אני לא מכור, טוב?‬ ‫-אנתוני, בבקשה.‬
‫אולי היא תקשיב לי!‬
‫תקשיבי לי?‬
‫אני…‬ ‫-זה כאילו אני בלתי נראה!‬
‫הלו! את רואה אותי?‬
‫אני מבקשת שתנמיך את הקול.‬
‫כן? ולא, מה?‬
‫סליחה, לואיז… תודה.‬
‫שלום, אנתוני.‬
‫אני ד״ר פרגוסון.‬
‫הוריך יכולים לחכות כאן.‬ ‫-אני לא נכנס.‬
‫רק לשעה אחת.‬
‫מה כבר יכול לקרות?‬
‫וזה יחסוך לך ישיבה בכלא.‬
‫שב.‬ ‫-תרצו משהו?‬
‫כוס תה, אולי?‬
‫אני אשמח.‬
‫שנינו שותים עם חלב ובלי סוכר.‬
‫ניפגש שוב בהמשך השבוע.‬
‫טוב.‬
‫זה תהליך, אנתוני.‬
‫עשית את הצעד הראשון.‬
‫סיימנו להיום.‬
‫תודה, ד״ר פרגוסון.‬
‫אתה בסדר, יקירי?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר, אני מניח.‬ ‫-בוא.‬
‫לואיז…‬
‫קבעתי לאנתוני הוקינס‬ ‫פגישה נוספת ביום שישי.‬
‫אותה שעה, 15:45.‬
‫להוסיף חיוב על חצי השעה הנוספת היום?‬
‫לא. זה קרה באשמתי.‬
‫לא רציתי להפריע לו,‬ ‫אחרי שהוא כבר התחיל לדבר.‬
‫אני יודעת מה ד״ר שארמה היה אומר על זה.‬
‫לא אגלה אם את לא תגלי.‬
‫אימא!‬
‫זה בא!‬
‫על מה את חולמת?‬
‫דייויד?‬
‫שיהיה יום אחרון טוב.‬ ‫-טוב, ביי.‬
‫ביי!‬
‫אוהבת אותך!‬
‫היי.‬
‫היי! בוקר טוב.‬
‫בוקר.‬
‫דירה נחמדה.‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫טוב שלא ראית אותה קודם.‬ ‫כאילו היה פה פיצוץ.‬
‫יש תחושה של בית.‬
‫מאושר.‬
‫אני…‬
‫אביא את החפצים שלי.‬
‫לא צריך למהר.‬
‫רוצה משהו?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫תה?‬
‫קפה?‬
‫לא, תודה.‬
‫טוב, תתכבדי אם תרצי משהו.‬
‫- החדר של אדם -‬
‫אני מצפה לזה.‬
‫את תצחקי עד השמיים.‬
‫תאמיני לי.‬
‫אני מבטיחה לא לצחוק.‬
‫אני תכף עושה במכנסיים!‬
‫רק עוד עשר שניות!‬
‫את מסוגלת!‬
‫לעזאזל…‬
‫אלוהים.‬
‫יהיו לי כאבים מחר.‬
‫אני עדיין לא מסוגלת לנשום.‬
‫אמרת שלא תצחקי.‬
‫והתכוונתי לזה,‬
‫אבל לא יכולתי שלא לצחוק.‬
‫כזאת אני.‬
‫אתנחתה קומית.‬
‫זה כמו כל דבר אחר.‬
‫זה עניין של תרגול והשקעה.‬
‫בקרוב מאוד תיכנסי לכושר.‬
‫את מדברת כאילו אבוא לפה שוב.‬
‫אשמח לשותפה קבועה לכושר.‬
‫תוכלי לבוא איתי בימים שאת לא עובדת.‬
‫בואי.‬
‫אראה לך את מכונות המשקולות.‬
‫את זה אני מסוגלת לעשות כל היום.‬
‫אני אומרת לך,‬
‫זה הדבר הכי קרוב לחופשה שיהיה לי השנה.‬
‫לפחות קיבלת חודש לבדך.‬
‫אני יודעת, אבל יהיה לי מוזר מאוד בלי אדם.‬
‫אני בטוחה בזה.‬
‫אני כבר מרגישה קצת אבודה,‬ ‫והוא עוזב רק מחר אחה״צ.‬
‫שיט!‬
‫מה קרה?‬
‫התכוונתי לבקש יום חופש‬ ‫כדי שאוכל לבלות איתו, ושכחתי!‬
‫פשוט תודיעי שאת חולה.‬
‫את אמורה לתת עצות כאלה לעובדים של בעלך?‬
‫את חברה שלי.‬
‫חוץ מזה, זה רק יום אחד.‬
‫זה חסר משמעות בשבילם,‬ ‫ומשמעותי מאוד בשבילך.‬
‫אולי באמת.‬
‫כמה זמן אתם כבר נשואים?‬
‫עשר שנים.‬
‫מאז שהייתי בת 18.‬
‫לא בזבזת זמן.‬
‫הוריו ניהלו את החווה באחוזה שלנו.‬
‫״אחוזה״ כמו…‬
‫אחוזה בכפר?‬
‫אמרתי לך שיש לנו כסף.‬
‫הוא הציל את חיי, את יודעת.‬
‫דייויד.‬
‫באופן מילולי או ציורי?‬
‫מילולי.‬
‫בלילה שבו הוריי נהרגו.‬
‫מה?‬
‫אני נורא מצטערת.‬
‫הייתה שריפה.‬
‫בבית שלי. הייתי בת 17.‬
‫דייויד פרץ פנימה וגרר אותי משם.‬
‫הוא נכווה קשות.‬
‫היה לי מזל.‬
‫הבית היה גדול,‬ ‫וישנתי באגף אחר מזה שבו ישנו הוריי.‬
‫האש פרצה קרוב אליהם, ו…‬
‫לא היה להם סיכוי.‬
‫מה דייויד עשה שם באמצע הלילה?‬
‫התגנב פנימה אליי.‬
‫אני בסדר, אל תדאגי לי.‬
‫אני קשוחה משאני נראית.‬
‫בואי נאכל סלט בבית קפה.‬
‫יש לך זמן?‬
‫יש לי זמן לפיצה.‬
‫או כריך.‬
‫זה אותו הדבר, נכון?‬ ‫זה פשוט סלט בין שתי פרוסות לחם.‬
‫ואם מסתכלים על זה ככה,‬ ‫כפי שאני עושה רבות,‬
‫אז פיצה זה בעצם סלט על לחם.‬
‫ולבטל את כל העבודה הטובה שעשינו הרגע?‬
‫את לא זאת שאוכלת עוגה כאילו אין מחר?‬
‫עלית עליי. זה נכון.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫איבדתי את הזמן.‬
‫בואי נאכל צהריים אצלי בבית.‬
‫אכין לנו משהו ונשב בגינה.‬
‫אני לא…‬
‫אקפיץ אותך הביתה אחר כך. בבקשה?‬
‫תיכנסי.‬
‫טוב.‬
‫הבית הזה…‬
‫מהמם.‬
‫תודה.‬
‫אז מה מקרה החירום?‬
‫אני יודעת שזה יישמע טיפשי, אבל…‬
‫זה דייויד.‬
‫הוא דואג אם אני לא עונה כשהוא מתקשר.‬
‫איך את יודעת מתי הוא יתקשר?‬
‫כי הוא מתקשר באותה השעה בכל יום.‬
‫למה הוא לא מתקשר אלייך לנייד?‬
‫הוא…‬
‫מתקשר לטלפון הקווי כדי לוודא שאת כאן?‬
‫זה לא כמו שזה נשמע.‬
‫זה ייקח רק דקה.‬
‫הלו, יקירי.‬
‫הרגע חזרתי מהמכון.‬
‫היה בסדר, תודה.‬
‫לא…‬
‫להתראות הערב.‬
‫אני אוהבת אותך.‬
‫טוב. בואי נאכל.‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫זה נגד ביעותי הלילה שלך.‬
‫הזכרת את זה כשישבנו בקפה.‬
‫הלכת פעם לטיפול נגד זה?‬
‫כשהייתי קטנה.‬
‫אבל פשוט אמרו לי שזה יעבור לי.‬
‫בסוף פשוט התרגלתי לזה.‬
‫אבל שום בן זוג לא התרגל.‬
‫הם היו מנסים להעיר אותי, ואני הייתי…‬
‫מרביצה להם ופורצת בבכי.‬
‫זה די הרס את האווירה.‬
‫כן.‬
‫ואז הרופא אומר שלא ייתכן שאלה ביעותי לילה,‬
‫מפני שאני זוכרת אותם. אז פשוט התעלמתי מהם.‬
‫ככה זה. מה לעשות.‬
‫הוא טעה.‬
‫מה?‬
‫לזכור ביעותי לילה…‬
‫זה נדיר, אבל זה קורה.‬
‫גם אני סבלתי מזה,‬
‫וגם אני זכרתי אותם.‬
‫את ואני…‬
‫אנחנו מיוחדות, לואיז.‬
‫את צריכה ללמוד לשלוט בחלומות שלך.‬
‫ברצינות?‬
‫בצעירותי, היו לי ביעותי לילה איומים.‬
‫כל מה שאת צריכה כדי לעצור אותם נמצא שם.‬
‫זה כמו מכון הכושר.‬
‫אם תשקיעי את המאמץ,‬
‫תוכלי לבחור על מה יהיו החלומות שלך.‬
‫אבל השיטה פועלת‬ ‫רק אם שומרים על ראש פתוח לגבי דברים.‬
‫לגבי זה שיש יותר מ…‬
‫מה שאנחנו רואים.‬
‫את מסוגלת לעשות את זה?‬
‫עכשיו את חושבת שאני איזו…‬
‫מטורללת ניו־אייג׳ית.‬
‫לא.‬
‫אני לא.‬
‫שנים אחרי שאימא שלי נפטרה,‬
‫הייתי…‬
‫טיפשה, אבל…‬
‫את יודעת, אני…‬
‫הלכתי למגדת עתידות.‬
‫ידידה שלי המליצה עליה, אז…‬
‫יום אחד, פשוט…‬
‫לא יכולתי לזוז מרוב געגועים לאימא.‬
‫אז הלכתי.‬
‫וזו הייתה סתם איזו אישה קטנה,‬
‫בבית בסטוקוול,‬
‫בלי כדור בדולח או עלי תה, ו…‬
‫היא פשוט…‬
‫ידעה דברים.‬
‫אמרתי לה רק את שמי הפרטי, לא יותר.‬
‫אבל היו פרטים,‬
‫ודברים שהיא אמרה, ש…‬
‫בטוח לא היו על מישהו אחר.‬
‫דברים שרק אני ואימא שלי ידענו.‬
‫והיא סיפרה לי שהיא בסדר,‬
‫ושכבר לא כואב לה.‬
‫וידעתי שהאישה הזאת הכירה את אימא שלי,‬
‫איכשהו.‬
‫לא יודעת למה סיפרתי לך את כל זה.‬
‫זה יעזור.‬
‫מבטיחה.‬
‫תודה.‬
‫לארוז את זה…‬
‫משקפת…‬
‫שנורקל.‬
‫אני נוסע לצרפת!‬
‫היי.‬
‫היי, אימא.‬
‫קניתי מברשת שיניים חדשה ובגד ים חדש.‬
‫מגניב, אימא!‬
‫אהבת?‬ ‫-ממש!‬
‫הנה.‬ ‫-ארזת יפה.‬
‫זה אבא!‬
‫היי, הנה הוא.‬
‫אבא!‬
‫מוכן ליציאה?‬ ‫-אפשר לקחת את זה?‬
‫צעצוע אחד לטיסה,‬
‫ואת השאר לבית על החוף.‬
‫בוא, נצא אל ליסה.‬
‫יהיה לכם כיף.‬
‫הוא יהיה בסדר, לו.‬
‫בוא נלך.‬ ‫-תן חיבוק לאימא.‬
‫אתגעגע אליך כל כך.‬
‫גם אני אתגעגע אלייך, אימא.‬
‫טוב.‬
‫ביי, אימא.‬ ‫-ביי.‬
‫קדימה.‬
‫אני אלך לים ואשחה!‬
‫להתראות.‬
‫- אדם -‬
‫- רוברט דומיניק הויל -‬
‫״לצבוט את עצמי ולהגיד ׳אני ער׳ פעם בשעה.‬
‫להסתכל על הידיים שלי,‬ ‫לספור את האצבעות שלי.‬
‫להסתכל על שעון קיר, או יד.‬
‫להפנות את המבט, ואז לחזור.‬
‫להיות קר רוח וממוקד.‬
‫לחשוב על דלת.״‬
‫אז מי אתה, רוברט?‬
‫״יומיים של לספור את האצבעות‬ ‫ולהסתכל על שעונים,‬
‫לצבוט לעצמי את הצורה, ו… כלום.‬
‫אבל אני לא טוב בסבלנות.‬
‫מעולם לא הייתי.‬
‫בייחוד לא כאן.‬
‫והחלומות רק מחמירים.‬
‫כל פעם שאני עוצם עיניים…‬
‫המקום הזה לא עוזר.‬
‫כולם משעממים.‬
‫כולם צפויים.‬
‫כולם חושבים רק על עצמם.‬
‫כולל אותי.‬
‫אבל לא אדל.‬
‫אדל ממש יפה.‬
‫מבפנים ומבחוץ.‬
‫יש לה עניינים משלה להתמודד איתם,‬ ‫אבל היא רק רוצה לעזור לי.‬
‫לתקן את החלומות הדפוקים שלי.‬
‫אז למרות שאני חושב שזה מטופש,‬
‫אמשיך לעשות את זה.‬
‫בשביל אדל.‬
‫ברצינות, אני אעשה כל דבר שהיא תגיד.‬
‫עכשיו שכתבתי את זה,‬ ‫אסור שהיא תראה את המחברת הזאת.‬
‫אבל אנחנו חברים…״‬
‫שיט.‬
‫זה אתה.‬
‫אמרתי לך את זה פעם.‬
‫זוכרת?‬
‫כשראיתי אותך במשרד שלי בפעם הראשונה.‬
‫כן.‬
‫הודעת שאת חולה.‬
‫עברתי בסביבה, אז חשבתי…‬
‫לבדוק מה שלומך.‬
‫אבל נראה שאת בסדר.‬
‫היה לי כאב ראש.‬
‫הרגשתי זוועה הבוקר,‬
‫אבל עכשיו אני מרגישה בסדר.‬
‫יופי. זה טוב.‬
‫בעצם, זה שקר.‬
‫זה היה היום האחרון של הבן שלי‬ ‫לפני החופשה בצרפת,‬
‫ורציתי לבלות אותו איתו.‬ ‫התכוונתי לבקש רשות קודם, אבל…‬
‫התנהגתי כמו שמוק.‬
‫קצת, כן.‬
‫רוצה להיכנס?‬
‫סליחה ששיקרתי.‬
‫אני לא מצפה לקבל דמי מחלה או משהו.‬
‫ואשמח אם לא יפטרו אותי.‬
‫אל תדאגי.‬
‫רוצה אחת כזאת?‬
‫פינו גריג׳ו.‬
‫פינו גריג׳ו נשמע טוב.‬
‫אהבתי את הדירה שלך.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫שב.‬
‫באמת סתם עברת בסביבה?‬
‫לא.‬
‫חשבתי שזה בגללי,‬
‫שלא באת לעבודה. בגלל שהייתי גועלי אלייך.‬
‫אמרו שאת לא חולה אף פעם, ו…‬
‫לא רציתי שיהיה…‬
‫לא רציתי שאנחנו נהיה…‬
‫אתה כזה איש שיחה מרתק, דייויד.‬
‫כן…‬
‫לא רציתי לחזור הביתה.‬
‫הסתובבתי ברגל, ו…‬
‫מצאתי את עצמי כאן.‬
‫את יודעת, תהיתי אם זה הגורל,‬
‫שנפגשנו ככה בבר.‬
‫אני חושבת שזה היה סתם מזל רע.‬
‫ככה את רואה את זה?‬
‫בסיכומו של דבר,‬ ‫לא יצא לי מזה כלום. נכון?‬
‫סוף סוף אני פוגשת גבר‬ ‫שאני חושבת שאני עשויה לחבב,‬
‫ומתברר שהוא נשוי.‬
‫אז חיבבת אותי?‬
‫גברים והאגו שלהם!‬
‫נישקתי אותך, לא?‬
‫המון זמן לא נישקתי מישהו.‬
‫באמת צחקנו, נכון?‬
‫אנשים צריכים להיות מסוגלים‬ ‫להצחיק אחד את השני.‬
‫זה תמיד צריך להיות קיים.‬
‫ולא משנה מה עוד קרה.‬
‫כמה זמן אתה ו…‬
‫אשתך כבר ביחד?‬
‫הרבה זמן.‬
‫נצח, ממש.‬
‫היא יפה מאוד.‬
‫כן, נכון.‬
‫לא צחקנו כבר…‬
‫המון זמן.‬
‫אני כל הזמן חושב עלייך.‬
‫זה לא הוגן, דייויד.‬
‫אני יודע.‬
‫לך הביתה.‬
‫לואיז…‬
‫ביי.‬
‫רחצת אותי מעליך?‬
‫סליחה.‬
‫זה היה…‬
‫מגעיל.‬
‫זה על שנינו.‬
‫אין לך מה להצטער.‬
‫כדאי שאלך.‬
‫מה חשבנו לעצמנו?‬
‫לא חשבנו, אני מניח.‬
‫אל תדאג.‬
‫לא אביא את זה לעבודה.‬
‫תודה.‬
‫הדברים לא צריכים להגיע למשרד.‬
‫כן, לגמרי.‬
‫דברים כמו זיונים, למשל.‬
‫לך, דייויד.‬
‫זה בסדר.‬
‫לילה טוב, לואיז.‬
‫ביי.‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬