EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Den här är jättegod.
Du ser väl en annan sida av David. Berätta hur han är som chef.
Det har ju bara gått en vecka, jag känner inte honom.
Men han är...
Trevlig... Professionell, och patienterna verkar gilla honom.
Kul att höra.
-Vad jobbar du med? -Jag har aldrig haft nåt jobb.
Utom fem minuter i en blomsteraffär.
Vi har pengar, så...
Jag trodde att vi skulle få barn, men det har inte hänt. Inte ännu.
-Har du vänner i London? -Nej.
Alla Davids kollegor är ju trevliga.
Men de är äldre, och ärligt talat ganska stroppiga.
Gud, du känner ju dem.
De är lite stroppiga.
Men nu har jag träffat dig!
Jag vet att du har en son och ett jobb. Och en man, antar jag?
Nej, skild.
Sen tre år. Det är bara jag och Adam.
-Han är nästan åtta. -Ingen ny man i ditt liv?
Förlåt.
Det angår inte mig.
Vad har hänt där?
Jag...
Jag gick in i balkongräcket. Jag gick i sömnen.
Gör du det ofta?
Ganska ofta.
Jag har nattskräck.
Det är hemskt jobbigt.
Vad drömmer du?
Otäcka saker.
Du tror väl att jag är knäpp.
Jag tänkte faktiskt på hur trevligt det är att prata...så här.
Du är uppriktig.
Det vet jag inte.
Förlåt.
Hej.
-Är allt väl? -Jadå.
-Var är du? -Jag tittar på färgprover.
Tänkte ta en kaffe.
-Är du tillsammans med nån? -Nej, det är bara jag.
Det är mycket folk.
Okej.
Jag ringer kl. 14.30.
-Är du hemma då? -Ja.
-Jag är hemma då. -Okej.
-Då hörs vi. -Okej.
Hej då.
Kram.
David.
Hur länge har du haft den? Den är rätt gammal.
Den funkar bra.
Vi borde byta nummer.
Ja.
Toppen!
Nu måste jag verkligen gå.
Det var jättetrevligt. Nästa gång ska jag inte slå omkull dig.
Louise.
Du behöver inte säga nåt till David om det här.
Säg inte att du har träffat mig.
Varför det?
Han gillar inte att blanda jobb och privatliv.
-En del vill man ha för sig själv. -Jag säger inget.
-Vi ses, Adele. -Ja. Det hoppas jag.
HÄR ÄR MITT NUMMER!
Fan.
David är i telefon!
Adele.
David är i telefon!
Klättra ner, innan det händer en olycka och vi får sparken.
Är det dåligt för försäkringen om klienterna dör?
Robert!
Din lilla skit!
Hjälp mig ner, Rob.
Tack, Marj.
Hon är kär i den där killen.
En snorunge som du har inte en chans.
Det känner väl du till?
När var nån desperat nog att dra över dig?
-Kom hit! -Och dessutom...
...så föredrar jag kuk. Stora, tjocka, dunkande kukar!
Robert!
Nej.
Nej, det är Marjorie.
Jag var rädd att du skulle rymma.
Vart skulle jag ta vägen?
Du låter piggare. Du skrattar ju.
Jag är nog piggare.
Jag har fått en vän. Han heter Rob.
Han är väldigt rolig.
Vi skrattar åt de andra här.
Han är nog bra för mig. Vi behöver varandra.
Borde jag oroa mig för den här Rob?
Nej.
Jag älskar dig.
Ni borde träffas. Du kommer att gilla honom.
Hallå?
Det är jag.
Du ringde inte mobilen.
-Kollar du att jag är hemma? -Du sa ju att du skulle vara det.
Tänk om jag hittat på nåt spontant?
Det är inte det, va?
Jag skojar. Det var bara ett skämt.
Jag blir sen idag.
Jag har ett möte med några hjälporganisationer.
-Undrar du nånsin vad de tänker? -Vilka då?
Knarkarna, när du dyker upp.
-Vad menar du? -Tror du att de vill lägga av?
De kanske gillar att bli höga.
Så jag har slösat bort min tid i alla år?
Vi ses ikväll.
Jag är här.
Kram.
"Nypa mig själv och säga 'Jag är vaken'
en gång i timmen. Se på mina händer,
räkna mina fingrar.
Se på klockan (eller armbandsuret).
-Se bort..." -Se bort, se tillbaka.
Hålla mig lugn och fokuserad.
Tänka på en dörr.
Vad är det för klocka?
David har fått den av mig. Men han kan inte ha den nu.
Han vill att jag ska ha den så länge.
-Den ser dyr ut. -Ja.
Jag är tät.
-Är inte David lite för gammal för dig? -Nej.
Men han pluggar, och du är här.
Bara du inte blir sårad.
Alla är inte svikare. Man kan lita på folk.
Det måste man. Vad är det annars för mening?
Du älskar honom faktiskt.
Ja...
Och han älskar mig.
Hur är det?
Vilket?
Vilket som.
Adele?
Adele, är du här?
Jag är här uppe!
Kom och titta.
Vad tycker du?
Varför gjorde du det här?
-Kom nu. -Jag kommer.
Dra inte!
Okej, ha det så bra. Vi ses sen, okej?
-Okej. -Får jag en puss.
Hej då.
VILL DU GÅ TILL GYMMET IMORGON?
JAG FIXAR ETT GÄSTKORT
DET ÄR ADELE FÖRRESTEN
-Hej, Sue. -Hej.
Nån har vaknat på fel sida.
Han var här före mig. Sa inte ens god morgon.
Deppig sate.
Men det sägs ju att skottarna är såna.
-De sägs vara snåla. -Och deppiga.
-Alla kan ha en dålig dag. -Men vi behöver inte bli lidande.
-Vill du ha te? -Gärna det.
Vad vill du?
-För din patient kl. 10.30. -Lägg den på skrivbordet.
Lämna den.
-Och kan du knacka nästa gång? -Det gjorde jag.
Men nästa gång väntar jag på svar.
Vad sa jag?
Skottar. De är griniga.
Ja, det verkar så.
OK, MEN JAG ÄR VÄLDIGT OTRÄNAD
-Dr Ferguson kommer strax. -Tack så mycket.
Jag vill inte göra det här.
-Jag är ingen missbrukare. -Anthony, snälla.
Hon kanske lyssnar.
Kan du lyssna?
Det är som om jag är osynlig.
Hallå, ser du mig?
Jag måste be dig tala tystare.
-Vad händer annars? -Beklagar, Louise. Tack.
Hej, Anthony. Jag är dr Ferguson. Dina föräldrar kan vänta här.
-Nej, jag vägrar. -Bara en timme. Det kan väl inte skada?
Och då slipper du fängelse.
-Sätt dig. -Vill ni ha nåt?
En kopp te, kanske?
Tack, gärna. Vi tar båda mjölk. Inget socker.
-Vi ses senare i veckan. -Okej.
Det är en process. Första steget är avklarat.
-Vi är klara för idag. -Tack, dr Ferguson.
-Allt väl, älskling? -Ja.
-Det är det väl. -Kom igen.
Louise...
Anthony Hawkins har tid på fredag igen. Samma tid, 15.45.
-Ska jag debitera den extra halvtimmen? -Nej. Det var mitt fel.
-Jag lät honom prata på. -Jag vet vad dr Sharma skulle säga.
Vi behöver inte säga nåt.
Mamma!
Den kommer!
Vad drömmer du?
David?
-Ha en fin avslutning. -Hej då.
Hej då! Kram.
-Hej. -Hej. God morgon.
God morgon.
-Vilken fin lägenhet. -Det vet jag inte.
Det såg ut som ett bombnedslag förut.
Det är hemtrevligt. Lyckligt.
Jag...ska bara hämta mina saker.
Ingen brådska.
Vill du ha nåt?
Nej, det är bra.
Te?
Kaffe?
Nej, tack.
Det är bara att ta annars.
ADAMS RUM
-Jag ser fram emot det här. -Du kommer få ett gott skratt.
-Lita på mig. -Nej, jag lovar.
Jag kissar på mig!
Bara tio sekunder till!
Du klarar det!
Fy fan.
Herregud. Vilken träningsvärk jag kommer få.
Jag kan inte andas.
-Du lovade att inte skratta. -Ja, men jag kunde inte låta bli.
Jag lättar upp stämningen.
Det är som allt annat. Bara att ligga i. Snart är du i form.
-Som om jag går hit igen. -Jag vill ha en träningskompis.
Du kan hänga med när du är ledig.
Kom nu. Jag ska visa viktmaskinerna.
Jag skulle kunna sitta här hela dan.
Du vet, det här är det närmaste semester jag får i år.
-Men du har en månad för dig själv. -Ja, men det blir tomt efter Adam.
Det vet jag.
Jag känner mig vilsen fast han inte åkt ännu.
Fan!
Vad är det?
Jag hade tänkt ta ledigt sista dan han är hemma!
Ring dig sjuk.
Ska du säga sånt till din mans anställda?
Du är min kompis.
Och det är bara en dag. Men det betyder mycket för dig.
Jag kanske gör det.
Hur länge har ni varit gifta?
Tio år.
Sen jag var 18.
Ni väntade inte.
-Hans föräldrar arrenderade på vår mark. -"Mark" som…
-...lantegendom? -Jag sa ju att vi har pengar.
Han räddade mitt liv.
David.
-Menar du bokstavligen? -Ja. Natten då mina föräldrar dog.
Va?
Jag beklagar.
Det var en eldsvåda. Jag var 17.
David bröt sig in och släpade ut mig.
Han blev brännskadad.
Jag hade tur. Jag sov i en annan flygel än mina föräldrar.
Elden började nära dem och... de hade aldrig en chans.
Vad gjorde David där mitt i natten?
Han ville träffa mig.
Oroa dig inte, jag är tuffare än jag ser ut.
Vi kan ta en sallad.
Har du tid?
Jag har tid med pizza.
Eller en smörgås.
Det är ju samma sak, sallad mellan två brödskivor.
Och om man ser det så, som jag ofta gör, då är pizza bara sallad ovanpå lite bröd.
Ska vi sabba allt hårt arbete?
Säger damen som proppar i sig kaka.
Avslöjad. Du har en poäng.
Är du okej?
Ja. Jag glömde bort tiden.
Vi kan äta lunch hos mig. Vi kan sitta i trädgården.
-Jag... -Jag kör hem dig sen. Snälla?
Kom in.
Okej.
Det här huset är...jättefint.
Tack.
Varför måste du hem?
Jag vet att det låter fånigt, men det är David.
Han blir orolig om jag inte svarar.
-Hur vet du när han ska ringa? -Han ringer alltid samma tid.
Varför ringer han inte din mobil?
Ringer han er fasta telefon för att kolla om du är hemma?
Det är inte som det låter.
Jag kommer strax.
Hej, älskling.
Kom just från gymmet.
Bra, tack.
Nej...
Vi ses ikväll. Jag älskar dig.
Okej. Nu ska vi äta.
Jag har nåt åt dig. Det är för din nattskräck.
Du nämnde den häromdan. Har du sökt hjälp nån gång?
När jag var liten. Men de sa att det skulle gå över.
Till slut vande jag mig. Men mina pojkvänner vande sig aldrig.
När de försökte väcka mig, slog jag dem och grät.
-Lite av en erotikdödare. -Ja.
Läkaren sa att det inte var nattskräck, för jag mindes dem. Så jag vande mig.
Det gör man ju.
Han hade fel.
-Hur då? -Om att minnas nattskräck.
Det är ovanligt, men händer.
Jag har haft dem, och jag mindes dem också.
Du och jag...
Vi är speciella, Louise.
Du måste lära dig att styra dina drömmar.
Allvarligt?
När jag var yngre hade jag svår nattskräck.
Men man har förmågan att stoppa dem.
Det är som gymmet. Om man anstränger sig kan man välja vad man drömmer om.
Men man måste vara öppen för insikter.
Att det finns mer än bara...det vi ser.
Kan du göra det?
-Jag låter väl som en new age-stolle. -Nej, nej.
Nej.
I åratal efter mammas död...
Jag var fånig, men du vet...
Jag gick till ett medium. En vän rekommenderade henne, och...
En dag, så...
...saknade jag mamma så fruktansvärt.
Så jag gick dit, det var en liten kvinna i ett hus i Stockwell.
Inga kristallkulor eller teblad och...
Hon bara...
...visste saker.
Jag sa bara mitt förnamn, inget annat.
Men vissa detaljer
och saker som hon sa kunde inte ha handlat om nån annan.
Saker bara jag och min mamma visste.
Hon sa att hon mår bra.
Hon plågas inte längre.
Jag visste att kvinnan kände min mamma.
På nåt sätt.
Jag vet inte varför jag sa det.
Den kan hjälpa.
Jag lovar.
Tack.
Packa den. Packa den här.
Kikare.
Snorkel.
Jag ska hitta nåt...
Hej.
Hej, mamma.
Jag har en ny tandborste och nya badbyxor.
Fina, mamma.
-Gillar du dem? -Jag älskar dem.
-Så. -Väldigt bra packat.
Det är pappa!
-Här är han. Är du redo? -Ja, får jag ta med den här?
Ta en leksak till planet, det finns massor av saker i huset.
Nu ska vi möta Lisa.
-Det blir kul ska du se. -Det kommer gå fint.
-Vi går. -Ge mamma en kram.
-Jag kommer att sakna dig så mycket. -Jag kommer att sakna dig med.
-Okej. Hej då. -Hej då, mamma.
Kom nu.
Jag ska bada och simma!
Vi ses.
"Nypa mig själv och säga 'Jag är vaken' en gång i timmen.
Se på mina händer, räkna mina fingrar...
Se på klockan eller armbandsuret.
Se bort, se tillbaka.
Hålla mig lugn och fokuserad.
Tänka på en dörr."
Och vem är du, Robert?
I två dagar har jag räknat fingrar och sett på klockor
-och nypt skiten ur mig..." -...och ingenting.
Men tålamod är inte min starka sida. Det har det aldrig varit.
Särskilt inte här.
Och drömmarna blir bara värre.
Varje gång jag blundar…
Det här stället hjälper inte.
Alla är tråkiga.
Alla är förutsägbara.
Alla tänker på sig själva.
Jag också...
Fast inte Adele.
Adele är riktigt vacker.
Inifrån och ut.
Hon har egna problem, men vill bara hjälpa mig.
Fixa mina drömmar, så även om det känns fånigt,
så fortsätter jag. För Adeles skull.
Jag gör vad som helst som hon vill. Hon får förstås aldrig läsa det här.
Men vi är vänn...
Fan.
-Det är du. -Jag sa det till dig en gång.
-Minns du? När jag såg dig på mitt kontor. -Ja.
Du har sjukanmält dig.
Jag var i närheten, så jag tänkte kolla till dig.
Men du verkar vara okej.
Jag hade huvudvärk.
Det var hemskt i morse, men jag mår bättre nu.
Bra. Det är bra.
Det var lögn.
Jag ville umgås med min son innan han reste bort. Jag tänkte fråga...
Jag betedde mig som en skit.
Ja, lite.
Vill du komma in?
Förlåt att jag ljög. Jag förväntar mig inte sjuklön.
-Jag vill helst inte få sparken. -Oroa dig inte för det.
-Vill du ha ett glas? Det är Pinot Grigio. -Pinot Grigio låter bra.
Jag gillar din lägenhet.
Tack.
-Varsågod. -Tack.
Sätt dig.
Var du bara i närheten?
Nej.
Nej. Jag trodde att du sjukskrev dig på grund av mig.
För att jag var otrevlig. De sa att du aldrig är sjuk och...
Jag...
Jag ville inte att...
-Jag ville inte att vi... -Försöker du konversera igen?
Okej.
Jag ville inte gå hem.
Jag gick runt och... sen råkade jag hamna här.
Jag undrar om det var ödet... att vi träffades i baren.
Det var nog bara otur.
-Är det så du ser det? -Det var inte så värst lyckat för mig.
Äntligen träffar jag en karl som jag kanske kan gilla,
och så är han gift.
Så du gillade mig?
Karlar och deras jävla egon.
Jag kysste ju dig. Första gången jag kysste nån på evigheter.
Men visst hade vi kul?
Folk ska kunna få varandra att skratta.
Det är det viktiga. Vad som än händer för övrigt.
Hur länge har du och... din fru varit tillsammans?
Länge.
I evigheter.
-Hon är väldigt vacker. -Ja, det är hon.
Vi har inte skrattat mycket...
...på länge.
Jag tänker på dig.
Det där är inte schysst.
Jag vet.
Du borde gå hem.
Louise…
Hej då.
Duschade du bort mig?
Förlåt.
Det var...
...taskigt.
-Vi var två om det. -Du behöver inte be om ursäkt.
Jag borde gå.
Vad tänkte vi på?
Vi tänkte nog inte.
Oroa dig inte. Jag tar inte med detta till jobbet.
Tack.
Vissa saker hör inte hemma på jobbet.
Definitivt inte.
Som att ligga och så.
Gå du, David.
Det är okej.
God natt, Louise.
Hej då.
Undertexter: Anna Norman