EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
"Niv mig selv, og sig: 'Jeg er vågen' en gang i timen.
Se på mine hænder, tæl mine fingre.
Se et ur et sted.
se væk, se tilbage.
Vær rolig og fokuseret.
Tænk på en dør."
Hvad skal jeg gøre?
Godmorgen.
-Jeg, undskyld... -Undskyld.
-Det går rigtig godt. -Ja.
-Du møder tidligt. -I lige måde.
Så jeg vil arbejde på nogle noter indtil min middagskonsultation.
Godt.
-David... -Louise?
-Må jeg komme forbi? -Ja, undskyld.
-Hej, Sue. -Har du det bedre?
-Hvad? -Efter du var syg i går.
Ja, jeg har det fint. Tak.
Er du sikker?
-Du ser stadig noget afpillet ud. -Jeg skal bare have en kop te.
Så længe du ikke bare er her, fordi du er bekymret for den gamle stivstikker.
-Nu skal jeg lave te. -Okay.
-Du gik ellers tidligt. -Jeg har en del arbejde.
Hvornår kom du hjem i aftes?
-Det ved jeg ikke. -Hvor var du?
Jeg må løbe nu.
-Jeg ringer senere. -Jeg elsker dig.
-David? -Jeg hørte dig.
Kan du ikke sige det?
Jeg elsker også dig.
-Farvel. -Farvel.
Goddag, fru Robinson. Rart at se Dem.
HVAD MED FROKOST I MORGEN? JEG BLIVER SKØR AF AT VÆRE HER.
Fuck mig.
Giv mig den.
Hvor har du den fra?
Jeg suttede den af på sygeplejersken.
-Seriøst -Jeg er skam seriøs. Dødhamrende seriøs.
-Hvilken? -Gary... Den store fede. Ren win-win.
Du godeste... David ville gå amok.
-Over, at jeg guffede Gazza? -Nej, det her!
Så ti stille med det og lev livet.
Mon ikke jeg kan holde på én hemmelighed?
Alle har hemmeligheder.
Jeg vil ikke have nogen for David. Vi skal vide alt om hinanden... Altid.
Jeg brækker mig. Held og lykke med det.
Jeg er dødtræt af at tælle mine fingre. Jeg forventer, der er 11 en dag.
Når der er, ved du, at du drømmer.
Tænk på døren, og luk op. Så kan du drømme lige, hvad du vil.
-Hvor skal jeg drømme mig selv hen? -Hjem?
-Fandeme nej. -Er det så slemt?
Min familiesituation er den sædvanlige triste kliché om lejekaserner i Glasgow.
Jeg har aldrig kendt min far, og mor er død,
så jeg bor sammen med min søster Ailsa, som er en møgkælling.
Hun har mig kun boende for at score min bistand.
Hun står klar, så snart pengene falder,
som gør hun mig en tjeneste ved at lade mig bo der,
så jeg høre, hun knalder sin lede kæreste hver aften.
Der har du mit liv.
Et, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte, ni, ti…
-Kom du lige forbi igen? -Jeg...
-Må jeg komme ind? -Er du sikker på, det er en god idé?
Det var hårdt i dag. Jeg kan ikke gøre det her hver dag.
-Hvordan har du det? -Jeg har det dårligt med det, vi gjorde.
-Har du ikke også det? -Jeg har det skidt, men...
-Det er ikke af den grund, du tror. -Hvorfor så?
Det er længe siden, jeg har følt ... jeg ikke var alene.
Ja... Men jeg vil ikke være din menneskelige sutteklud.
Nej, det er ikke det… Jeg ville ikke føle det for hvem som helst. Det er dig.
Jeg vil være din ven. Jeg vil... Nu fucker jeg det hele op.
-Og jeg tænkte... -Det her med os...
Det må ikke blive til noget.
Hvorfor blev du skilt?
Han forlod mig for en anden, som han mødte på arbejdet.
Hun holdt ikke længe, og det gjorde den næste heller ikke, men nu...
Nu skal han have barn med den seneste, så det er... skønt.
Hvorfor er du kommet? Virkelig?
Jeg kunne ikke lade være.
Hvorfor lukkede du mig ind?
Af samme grund.
Så din eks er kommet videre.
Hvorfor ikke dig?
-Hvorfor er du ensom i dit ægteskab? -Jeg spurgte dig først.
Jamen altså...
Jeg tog mig sammen og gjorde alt det, man gør, når ens hjerte er knust.
Jeg fik mig en dating-app,
men de mænd, jeg gik ud med, ledte ikke efter en forbindelse.
De ville bare have en drink og et knald og så aldrig se mig mere.
Det er du alt for klog til.
Og jeg mener ikke bare,
at du er klog i hovedet. Du stråler.
Hvad med din kone?
-Stråler hun også? -Det gjorde hun ... engang.
Men ikke mere?
Du kender ikke Adele.
Du må hellere gå.
Ja... Selvfølgelig.
David.
-Hvad er alt det her? -Jeg har lavet aftensmad.
Du har arbejdet så meget, vi ikke har spist sammen i en evighed.
Jeg er ikke sulten.
Jeg gør en indsats, David.
En indsats for hvad?
For at gøre dig lykkelig.
Sker det igen, David?
Hvad snakker du om?
Du ved, hvad jeg mener.
Gør jeg?
Hvad siger du selv?
Sker det igen?
Gør det? Skal jeg ud og lede efter et nyt job, Adele?
Du gør mig bange, når du råber.
Og det pis skulle komme fra dig?
GANGTUNNEL
HAR JEG GJORT NOGET FORKERT?
DET HÅBER JEG DA IKKE. HAR DU FRI I MORGEN?
KAN VI DRIKKE EN KOP KAFFE?
Hej, skat.
-Jeg troede ikke, du ville svare. -Her er jeg.
Jeg var bekymret.
Har jeg gjort noget galt?
I aftes...
Du bekymrede mig.
Hvad skal du i dag?
Er du virkelig interesseret, eller vil du bare vide, hvor jeg er?
Begge dele.
Jeg går ned i motionscenteret,
og så finder jeg en hyggelig café og får en kop kaffe.
Skal det være morsomt?
-Hvad? -Skal jeg foretage en justering?
Nej.
Bestemt ikke.
Så bevis det over for mig, Adele.
Jeg må gå.
Ring hvis det er noget.
Jeg elsker dig.
Hør, det her er lidt akavet...
Men jeg vidste ikke, hvem jeg ellers skulle vende mig til.
Jeg er så bekymret.
David er perfektionist.
Og han plejer at overdrive det på jobbet.
Han har prøvet at blive bedre, men han kan godt lide at styre alt.
Sådan har det altid været.
Og når det bliver lidt for meget...
Hvad?
Så bliver han stresset.
Og når det sker, træffer han dårlige valg.
Jeg tror, han drikker for meget.
Han kommer sent hjem,
og han går, før jeg vågner, og han arbejder alt for meget.
Han har sovet i gæsteværelset.
Jeg er ked af at bebyrde dig med det, men jeg er alene hele tiden,
og mit sind går amok, så jeg flipper ud over ting.
Jeg kan ikke tale med ham, og jeg har ikke andre.
Du er den eneste ven, jeg har.
-Tænk, at du kan holde mig ud. -Det er okay.
Hej... Adele…
Jeg lytter.
Bare det at sige det til nogen, føles bedre.
Jeg elsker David.
Det kan intet ændre på.
Og engang løb han ind i en brændende bygning for dig.
Det er stor kærlighed.
-Måske er det muligt at minde ham om det. -Du har ret.
-Tak. -Nej...
Hvordan går det med notesbogen?
Jeg niver mig selv som en sindssyg.
Jamen jeg føler mig som en idiot.
-Jeg forstår det vist ikke. -Det kommer.
Du skal ville ændre dit liv.
-Vil du lide af søvnterror til evig tid? -Det vil jeg virkelig ikke.
Så lov mig, at du fortsætter, Louise. Du må ikke give op.
-Det må du ikke. -Fint... Jeg fortsætter.
Hvem er Rob forresten? Jeg troede, det var din dagbog.
En gammel ven.
-Han er rimelig speciel. -Du skulle bare vide.
Jeg er vågen.
Lægerne siger, drømmene repræsenterer min skyld over mit misbrug.
Pis med det!
At det er min familie, der suger livet ud af mig.
Normalt er det her, jeg vågner.
Og så skete det.
Sådan skal det være.
Hej.
Mange tak, Gary.
Seriøst?
Det er min drøm.
Hvor fanden er min dør?
-Godmorgen. -Godmorgen.
Ny medicin til dig.
Hvorfor?
-Du lød ikke godt i telefonen forleden. -Hvordan lød jeg?
Sådan der.
Jeg har ikke brug for nye piller.
Tag dem.
-Jeg vil helst være fri. -Passer jeg ikke altid på dig?
Er det ikke det, du vil?
Det, du altid har ønsket?
Det ved du, det er.
Det er det, jeg gør.
Godt.
Fint...
Så smutter jeg.
-Skal vi følges? -Gå du bare.
-Han skal skrive under på noget. -Fint.
-Tak. -Godnat.
Kom ind.
-De her skal skrives under. -Okay.
-Tak. -Det var så lidt.
-Vi ses i morgen. -Ja.
Jeg skal se dr. Ferguson nu.
-Hr. Hawkins, hvordan kom De ind? -Jeg vil se dr. Ferguson, din ko.
-Hr. Hawkins, De skal slappe af. -"Hr. Hawkins," hvem fanden er det?
Det er sgu da min far, din møgspand! Dr. Ferguson!
Jeg vidste, du var her.
-Anthony... -Du sagde, jeg altid kunne ringe.
Jeg var nok sammen med en anden patient.
Er du okay? Skal jeg ringe 112?
Jeg har sgu ikke brug for 112. Jeg havde brug for dig for to timer siden.
Patienter plejer at have en aftale, men lad mig gøre en undtagelse.
Bare denne ene gang. Hvad med... Nej, ikke der.
Kontortiden er forbi. Vi kan tale udenfor.
Er du sød at vente?
-Ja. -Det skal nok gå.
Ingen hjælper mig. Ingen!
Jeg mener ikke dig. Det er for sent nu. Det er for sent!
-Kan vi finde en tid til Anthony i morgen? -Du er ledig kl. 13.
-Hvad siger du til det? -Ja, jeg skal nok være der.
Anthony og jeg fik os en god snak.
Vi har fastlagt nogle regler og har ugentlige aftaler...
Hvis jeg får brug for at se dr. Ferguson ind imellem, kontakter jeg konsultationen.
Og...
Jeg er ked af, jeg kaldte Dem en ko og en møgspand.
De er hverken en ko … eller en møgspand.
Alt i orden, hr. Hawkins.
Godt.
Du må have en god aften, og så ses vi i morgen.
Tak igen, dr. Ferguson. Det er jeg virkelig glad for.
-Det må du undskylde. -Bare rolig.
Jeg tror, han er blevet en anelse besat af dig.
Det siger du ikke. Knægten er skingrende skør.
Overtræder du ikke en læge-ed ved at bruge det ord?
Det gør jeg sikkert, men... nogle gange er der ikke andre, der passer.
Du slukker simpelthen for den professionelle knap efter kl. 17
Jeg... Det var ikke...
Jeg mente ikke...
Det ved jeg.
Hvorfor ikke?
Skål.
Macallan?
Det husker jeg godt.
Dér begyndte balladen.
Ville du tage det tilbage, hvis du kunne?
Nej.
Heller ikke jeg.
Hold kæft...
...noget lort.
David.
Jeg er ikke et svin, Louise.
Det er jeg ikke.
Det er bare…
Der er ting…
Så...
Nu forstår jeg det. Du gjorde det eneste, en ven ville gøre i den situation.
Du kneppede hendes mand to gange!
Pis, Lou! Du taler om det, som om du knalder dem begge.
-Vent… Knalder du dem begge? -Nej! Selvfølgelig ikke.
Gudskelov, for det ville være totalt lort.
Det ved jeg. Det ved jeg godt, men…
Jeg kan lide dem begge.
Eller du føler skyld over manden, så det bilder du dig ind.
Du hører ikke efter.
Godt, så hjælp mig med at forstå det. Hvad er det, du kan lide ved dem?
Adele er venlig og gavmild.
Og hun virker for perfekt, men hun er ... trist og ensom.
Det kender jeg jo.
Hun er en god ven. Jeg kan ikke forlade hende.
-Er hun trist over mandens affære? -Men hvorfor har han en?
Det går tydeligvis ikke godt for dem.
De er begge gladere sammen med mig end med hinanden.
Lou... du er nødt til at droppe det.
Hvorfor skulle jeg gøre det? Seriøst.
Måske vil jeg for en gangs skyld ikke bekymre mig om andres følelser.
Det er jo voksne mennesker.
De skjuler ting for hinanden. Hvorfor stopper de ikke?
Hvorfor skal jeg altid være den, der gør det rigtige?
Og det får jo en ende, når Adam kommer hjem,
så lad mig nu bare more mig lidt.
For pokker da også.
Jeg fortjener sgu at knalde lidt ud.
Du lod dig selv blive for ensom.
Hør her…
Du er nødt til at droppe dem begge,
for nogen ender med at blive såret, og det er nok dig.
Du har ret.
Ja... Du har ret.
Så du stopper det?
Lou?
Ja.
-Hej. -Hej.
Hvordan går det?
Du godeste!
Du kan godt.
Du må meget undskylde, men jeg kan ikke forestille mig dig som dreng på en farm.
Jeg kan knap nok selv huske det.
-Hvordan var det? -Forbandet hårdt.
Min far arbejdede hårdere end nogen anden.
Alligevel var det aldrig nok.
Han følte sig vist som en fiasko.
-Du analyserede allerede folk dengang. -Ja, måske.
Jeg tror, vi nogle gange ønsker at tro på, vi har kontrol over vores egen skæbne.
Men en rigtig stor del af vores liv er faktisk formet af andres valg.
-Som når du dukker op ved min dør. -Og du lukker mig ind.
Altså... Hvis jeg havde vidst, det var sådan, psykiaterens briks fungerede,
havde jeg fundet en for længst.
Hvad er det der?
-Jeg blev forbrændt. -Det må man sige.
Det er længe siden.
Er det alt, du siger?
Kom nu, David.
Der var brand i nærheden af, hvor jeg boede.
En alvorlig en.
Jeg reddede en pige og fik det for ulejligheden.
Hvad med pigen?
Det er jeg ikke sikker på.
Fik du aldrig lyst til at opsøge hende... Pigen?
Det er længe siden.
-Mor! -Adam?
Hvor er du?
Mor!
Hjælp!
-Tak. -Tak.
-Jeg kan ikke tro, han ville gøre det. -Det gjorde han. Han sagde...
Din skid!
-Jeg bad dig stoppe. -Hvad handlede det om?
-Det handler om det der hus. -Hvad med det?
Der er meget at se til. Regninger, reparationer og skatter.
-Det er nemmere sådan. -Hvordan?
David tager sig af det.
Du siger ikke, at du har overdraget millioner af pund til dr. David.
Vi skal giftes, så snart jeg kommer ud herfra.
Alt, hvad der er mit, bliver alligevel hans.
-Jeg har brug for hans hjælp nu. -Det er mere end et ur.
Ved du, hvorfor jeg går med det? Fordi David ikke kan.
Han har hudtransplantater på armene fra, da han reddede mit liv.
Jeg synes, du skulle have ventet, til du kom ud af galeanstalten.
David passer på mig. Det har han altid gjort.
Hej, det er Adele...
Hej, ved du, hvor jeg kan...
Hej, er du faret vild?
Hallo? Hvem leder du efter?
-Jeg vil... -Hvad vil du?
-Så lyt dog.
Du skal ikke give mig ordrer.
-Jeg kan lide den jakke. -Fuck af!
Kom andre til skade?
-Svar mig. -Nej.
Jeg sagde jo, jeg ramte mig selv i ansigtet med en skabslåge.
-Du ramte dig selv i ansigtet. -Pillerne gør mig svimmel.
Fortæl mig alt, hvad du har lavet i dag.
Jeg gik i motionscenteret... Jeg kom hjem...
-Jeg åbnede skabet for at lave te. -Hvorfor tog du ikke telefonen?
Jeg lå ovenpå med is i ansigtet.
Jeg var lidt fra den. Virkelig, David... Du overreagerer.
Gik du hjem fra arbejde, fordi jeg ikke svarede?
Ja.
Og hvordan kan det nu være?
Jeg er glad for, du er her.
Kan vi ikke bare ... være sammen?
Bare tilbringe resten af dagen...
Jeg har to klienter i eftermiddag.
Jeg skynder mig tilbage.
Ja! Du går din vej for at hjælpe andre!
Hvem bryder sig om dit ægteskab? Det er der altid flere piller for!
Jeg er vågen.
Tænk på en dør.
Mor!
Tænk på en dør.
Jeg drømmer.
David.
Skål.
Hvad er der sket her, Adele?
Det kunne jeg jo spørge dig om.
Det er ikke mig, der har et blåt øje.
Det er ikke mig, der kommer hjem ved midnat.
Jeg er bekymret over, du drikker.
Du er bekymret over… Er du det?
For satan i helvede, Adele.
Jeg indrømmer, jeg har begået fejl, men du sagde, det var en ny begyndelse.
-Det, der skete, før vi flyttede hertil... -...det var din skyld.
Det sagde du selv.
Adele…
-Jeg kan ikke kon... -Ikke hvad? Kan du ikke kontrollere mig?
Du er psykiater. Du ved, hvor sygt det er.
Jeg kan ikke passe på dig længere.
Jeg...
Jeg kan bare ikke.
Vi deler så meget ... dig og jeg.
Uanset hvem eller hvad der kommer mellem os,
så vi deler ting, vi aldrig kan fortælle til andre.
Du ved, du aldrig kan forlade mig, David.
Det ved jeg.