EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
"Nypa mig själv och säga 'Jag är vaken' en gång i timmen.
Se på mina händer, räkna mina fingrar,
se på klockan eller armbandsuret.
Se bort,
se tillbaka,
hålla mig lugn och fokuserad.
Tänka på en dörr."
Vad ska jag göra?
God morgon.
-Jag ska bara… Förlåt. -Förlåt.
Det här går ju bra.
Ja.
-Du är tidig. -Du också.
Jag ska föra anteckningar, sen har jag en patient kl. 12.00.
Bra.
-David… -Louise?
-Får jag komma förbi? -Javisst, förlåt.
-Hej, Sue. -Känns det bättre nu?
Ursäkta?
Du var ju sjuk igår.
Ja, jag mår bra nu.
Tack.
Är du säker?
-Du ser blek ut, vännen. -Jag behöver bara en kopp te.
Hoppas du inte kom in för att du är orolig för vad gamla surkarten ska tycka.
-Jag sätter på te. -Okej.
-Du gick tidigt i morse. -Jag har mycket jobb.
När kom du hem igår?
Jag vet inte.
Var var du?
Nu måste jag sluta.
Jag ringer dig.
Jag älskar dig.
David?
Jag hörde.
Kan du inte säga det?
Jag älskar dig också.
Hej då.
Goddag, mrs Robinson...
LUNCH IMORGON?
JAG BEHÖVER KOMMA UT LITE! XX
Fan också.
Får jag den.
Hur fick du det?
-Jag sög av en skötare. -Allvarligt?
Visst fan är jag allvarlig.
-Vem? -Gary.
Den kralliga. Alla var nöjda.
David skulle bli galen.
-För att jag sög av Gazza? -Nej, det här!
-Säg inget, då. Lev lite. -En liten hemlighet skadar väl inte.
-Alla har hemligheter. -Jag vill inte ha nån för David.
Vi ska veta allt om varann.
Alltid.
Usch… Lycka till med det.
Jag är trött på att räkna fingrarna. Snart ser jag väl 11.
Då vet du att du drömmer.
Föreställ dig en dörr och bestäm vad som ska hända.
-Var ska jag hamna i drömmen? -Hemma?
Fan heller.
Är det så illa?
Jag kommer från hyreshusen i Glasgow, det är den vanliga historien.
Jag kände aldrig min far, mamma är död,
så jag bor med Ailsa, min syster, som är en satkärring.
Hon låter mig bo där för bidragets skull.
Hon tar checken så fort jag får den,
i gengäld för att jag får sova i gästrummet
och lyssna på deras sexliv varje natt.
Det är mitt liv.
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio…
-Var du i närheten igen? -Jag…
-Får jag komma in? -Är det en bra idé?
Det var jobbigt idag. Jag klarar inte det varje dag.
-Hur är det? -Jag mår dåligt för det vi gjorde.
Och du?
Jag mår dåligt, men… inte av den anledningen du tror.
Varför, då?
Det var så länge sen jag kände mig…
…inte ensam.
Okej.
Jag vill inte vara din snuttefilt.
Nej… Jag skulle inte känna så med vem som helst.
Det är du. Jag vill vara din vän. Jag vill…
Jag rör till det.
-Och jag tänkte… -Det här, vi…
Det kan inte bli nåt.
Varför skilde du dig?
Han träffade nån annan på sitt jobb.
Det varade inte länge, och inte nästa heller, men nu…
…väntar han barn med sin senaste, så det är…toppen.
Varför kom du hit?
Egentligen?
Jag kunde inte låta bli.
Varför släppte du in mig?
Kunde inte låta bli.
Jaha… Ditt ex har gått vidare, varför har inte du gjort det?
-Varför är du ensam i ditt äktenskap? -Jag frågade först.
Du vet, jag ryckte upp mig och så som alla säger att man ska göra.
Skaffade en app, men dem jag träffade var inte ute efter nåt seriöst,
de ville bara ha ett ligg och sen aldrig höras av mer.
Du är för smart för det.
Och jag menar inte bara… bara smart, jag menar att du lyser.
Din fru, då?
Lyser hon också?
Hon gjorde det.
Förut.
Men inte nu.
Du känner inte Adele.
Du borde gå.
Ja.
Javisst.
David.
-Vad är allt det här? -Jag har lagat middag.
Du jobbar jämt, det var länge sen vi åt ihop.
Jag är inte hungrig.
Jag försöker, David.
Försöker vadå?
Göra dig lycklig.
Är det dags igen, David?
Vad menar du?
Du vet vad jag menar.
Gör jag?
Säg det du.
Är det dags igen?
Är det det?
Ska jag börja leta efter ett nytt jobb?
Jag blir rädd när du skriker.
Jo, jag tackar.
ADELE HAR JAG GJORT NÅT FEL?
HOPPAS INTE DET.
ÄR DU LEDIG IMORGON?
VILL DU FIKA? XX
Hej, älskling.
-Trodde inte du skulle svara. -Men här är jag.
Jag var orolig.
Har jag gjort nåt fel?
Igår kväll…
Jag blev orolig.
Vad ska du göra i dag?
Vill du veta det, eller kollar du var jag är?
Både och.
Jag ska till gymmet. Och sen kanske leta rätt på nåt mysigt kafé.
Skulle det vara roligt?
-Vadå? -Måste jag göra en justering?
Nej.
Absolut inte.
Visa det då, Adele.
Jag måste sluta.
Ring om det är nåt.
Älskar dig.
Det här är pinsamt…
Men jag har ingen annan att prata med.
Jag är så orolig.
David är perfektionist. Han överdriver det på jobbet.
Han försöker lägga band på sig, men...
Han har kontrollmani. Han har alltid varit sån.
När det blir lite mycket, blir han…
Vadå?
Stressad.
Och när det händer, fattar han dåliga beslut.
Jag tror att han dricker för mycket.
Han kommer hem sent, går tidigt och jobbar alldeles för hårt.
Han sover i gästrummet. Förlåt att jag tynger dig med det här.
Men jag är ensam hela tiden,
och tankarna snurrar och jag får panik.
Jag kan inte prata med honom och du är den enda vän jag har här.
-Varför står du ut med mig? -Ingen fara.
Hördu…
Adele…
Jag lyssnar.
Bara att säga det högt gör att det känns bättre.
Jag älskar David.
Inget förändrar det.
Han sprang in i ett brinnande hus för dig. Det är mycket kärlek.
-Kanske han kan påminnas om det. -Du har rätt.
Tack.
Nej.
-Hur går det med anteckningsboken? -Jag nyper mig jättemycket.
Jag känner mig som en idiot.
-Det går nog inte. -Jo. Man måste vilja förändra sitt liv.
-Vill du ha kvar din nattskräck? -Verkligen inte.
Lova att du fortsätter, då.
Ge inte upp.
-Det får du inte. -Okej. Jag ska fortsätta.
Vem är Rob, förresten? Jag trodde att dagboken var din?
-En gammal vän. -Verkar rätt speciell.
Du anar inte.
Jag är vaken.
De säger att drömmarna beror på skuldkänslor för drogerna.
Lägg av!
De handlar om att min familj suger livet ur mig.
Det är nu jag brukar vakna…
…och sen hände det.
Nu börjar det likna nåt.
Hej.
Det var allt, Gary.
Allvarligt?
Det är ju min dröm.
Var är min dörr?
God morgon.
Ny medicin till dig.
-Varför det? -På grund av hur du lät i telefon förut.
Hur lät jag?
Så där.
Jag behöver inga nya piller.
Ta dem.
Helst inte, faktiskt.
Tar jag inte alltid hand om dig? Är det inte det du vill?
Det du har velat hela tiden.
Det vet du.
Det är det jag gör.
Bra.
Då så.
Då går jag, då.
Ska du med?
Åh, gå du. Jag behöver få några underskrifter.
Okej.
-Hej då. -Trevlig kväll.
Kom in.
-Alla de här ska skrivas under. -Okej.
-Tack. -Varsågod.
Vi ses imorgon.
Ja.
Jag måste träffa dr Ferguson, nu.
-Mr Hawkins. Hur kom ni in? -Jag söker dr Ferguson, din kossa.
Lugna er, mr Hawkins.
"Mr Hawkins", vem fan är det?
Det är min farsa, din idiot.
Dr Ferguson!
Jag visste att ni var här. Ni sa att jag kunde ringa när som helst.
Jag var nog med en annan patient.
Mår du bra? Ska jag ringa larmcentralen?
Nej, det behövs inte. Jag behövde er för två timmar sen.
Jag brukar inte ta emot utan tidsbokning. Men jag gör ett undantag.
För den här gången. Kanske… Nej, inte där.
Det är låst nu. Vi kan prata där ute.
Kan du vänta?
Visst.
Det ordnar sig.
Ingen hjälper mig. Ingen!
Ingen!
Jag menar inte er.
Det är för sent nu!
-Kan vi boka in Anthony imorgon? -Kl. 13.00 finns en tid.
-Går det bra? -Ja.
Ja, jag kommer.
Vi hade ett bra samtal.
Vi enades om några regler, och ska ses varje vecka.
Om jag behöver hjälp dessemellan, ringer jag mottagningen.
Och…?
Ursäkta att jag kallade dig kossa och satkärring.
Du är ingen kossa…eller satkärring.
Ingen fara, mr Hawkins.
Då så.
Ha en trevlig kväll, så ses vi imorgon.
Tack igen, dr Ferguson. Jag uppskattar det.
Jag beklagar.
Oroa dig inte.
Men han verkar lite fixerad vid dig.
Ja, det gör han.
Grabben är helknäpp.
Borde du inte undvika det ordet som läkare?
Antagligen, men…
Ibland duger inget annat.
Efter klockan fem lägger du av yrkesrollen, eller hur?
Jag… Det…
Jag menade inte…
Jag vet.
Varför inte?
Skål.
Macallan.
Den kommer jag ihåg. Det var så problemen började.
Skulle du göra det ogjort…om du kunde?
Nej.
Inte jag heller.
Fan, det här är så…
Helvete.
David.
Jag är ingen skitstövel.
Det är jag inte.
Det är bara det att...en del saker…
Du.
Jo, jag fattar. Du handlade som en riktig vän,
du låg med hennes man två gånger!
Fan, Lou! Så som du pratar tror man att du ligger med båda.
Vänta…
-Gör du det? -Nej! Så klart inte.
Tack och lov för det, för det vore verkligen horribelt.
Jag vet. Jag vet det, men…
-Jag gillar båda. -Eller så har du skuldkänslor,
så du intalar dig det.
Du lyssnar inte.
Okej, hjälp mig att förstå. Vad är det du gillar med dem?
Adele är snäll
och generös.
Hon verkar för perfekt, men hon är ensam och ledsen.
Jag vet hur det är. Hon är en verklig vän, jag kan inte bara överge henne.
Klart hon är ledsen om han är otrogen.
Men varför är han det?
Det är nåt som inte står rätt till.
De är båda gladare med mig än med varandra.
Lou, du måste göra slut på det.
Varför det?
Allvarligt.
För en gångs skull låter jag bli att ta hänsyn.
Båda är vuxna. De döljer saker för varann. Varför slutar inte de?
Varför ska jag alltid vara så moralisk?
Det måste ändå sluta när Adam kommer hem.
Låt mig bara roa mig nu.
Herregud!
Jag förtjänar att strula lite.
Du lät dig själv bli för ensam.
Hör på…
Du måste dumpa båda,
för nån kommer att bli sårad, troligen du.
Du har rätt.
-Jag vet. Du har rätt. -Så du tänker avsluta det?
Lou?
Ja.
-Hej. -Hej.
Hur mår du?
Herregud!
Kom igen, du klarar det.
Inte illa ment, men… Jag kan inte se dig som bondpojke.
Jag minns det knappt själv.
Hur var det?
Slitigt som fan.
Pappa jobbade mer än nån annan jag kände. Men det räckte inte.
Han kände sig nog misslyckad.
-Du analyserade visst folk redan då. -Ja, kanske.
Jag tror att ibland…tror man att man har kontroll över sitt öde.
Men…mycket av våra liv avgörs faktiskt av andras val.
-Som att du dyker upp vid min dörr. -Och att du släpper in mig.
Hade jag vetat att det var så här psykiatersoffan funkade,
hade jag gått för länge sen.
Hur fick du det?
Brännskada.
Rejäl brännskada.
Det var länge sen.
Är det allt?
Kom igen, David.
Det var en eldsvåda… i närheten av där jag bodde.
En stor.
Jag räddade en tjej och fick det för besväret.
Vad hände med tjejen?
Jag är inte säker.
Har du aldrig sökt upp henne?
Tjejen?
Det var länge sen.
Mamma!
Adam?
Var är du?
Mamma!
Hjälp!
-Tack. -Tack.
-Otroligt att han sa så. -Det gjorde han. Han sa….
Din apa!
-Jag sa åt dig att sluta. -Vad handlade det om?
Huset.
-Vad är det med det? -Det är mycket att göra.
Räkningar, reparationer, skatter. Det är enklare så.
-Hur då? -David tar hand om det.
Vänta. Säg inte att du har skrivit över miljoner pund på dr David.
Vi ska gifta oss så fort jag blir utskriven.
Då blir allt ändå gemensamt. Jag behöver hans hjälp nu.
-Det är lite mer än en klocka. -Vet du varför jag har den?
För David kan inte. Han fick brännskador när han räddade mitt liv.
Du kunde åtminstone ha väntat tills du blev utskriven.
David tar hand om mig. Det gör han alltid.
Hej, du har kommit till Adele…
Hej, vet du var jag kan…
Har du gått vilse?
Hallå?
Vem letar du efter?
-Jag vill… -Vadå?
-Vad vill du ha? -Hör på.
Du ger inte mig order.
-Snygg jacka. -Dra åt helvete!
Är nån mer skadad?
-Svara. -Nej.
Jag sa ju det. Jag öppnade skåpet, och slog i ansiktet.
-Du slog i ansiktet. -Tabletterna gör mig yr.
Berätta allt du gjorde idag.
Jag gick till gymmet, kom hem, öppnade skåpet för att göra te…
-Varför svarade du inte i telefon? -Jag låg där uppe med is i ansiktet.
Jag var lite borta.
David, du överreagerar.
Gick du från jobbet för att jag inte svarade?
Ja.
Och varför, tror du?
Skönt att du är här.
Kan vi inte bara…vara tillsammans?
-Ta det lugnt resten av dan. -Jag har två patienter i eftermiddag.
-Jag kommer hem så snart jag kan. -Okej!
Gå och hjälp andra människor!
Vem bryr sig om ditt äktenskap? Det finns ju piller!
Jag är vaken.
Tänk på en dörr.
Mamma!
Tänk på en dörr.
Jag drömmer.
David.
Cin-cin.
-Vad har hänt nu, Adele? -Jag kan fråga dig samma sak.
Ja…
Det är inte jag som har en blåtira.
Det är inte jag som kommer hem vid midnatt.
-Jag är orolig för ditt drickande. -Du är orolig för mitt…
Är du?
Herregud, Adele.
Ja, jag har gjort misstag.
Men du sa att det var en nystart.
-Det som hände innan vi flyttade… -Det var ditt fel.
Det sa du.
Adele…
-Jag kan inte kont… -Inte vadå? Kontrollera mig?
Du är psykiater. Du vet hur sjukt det där är.
Jag kan inte ta hand om dig längre. Jag bara…
Jag kan bara inte.
Vi delar så mycket…
Du och jag.
Vad eller vem som än kommer mellan oss,
så delar vi saker som vi aldrig kan berätta för nån.
Du vet att du aldrig kan lämna mig.
Jag vet.