‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫יותר גבוה, אימא!‬
‫כן!‬
‫בוקר.‬
‫- אדם חוזר! -‬
‫מי שאוכל ירקות מקבל מנה עיקרית.‬ ‫מקבל ספגטי.‬
‫זה לא כזה פשוט…‬ ‫-פחות לחשוב, יותר לרקוד.‬
‫מאיפה החיוביות הזאת?‬
‫לצערי, בנושא הזה,‬
‫החיוביות שלי היא לא…‬
‫שלום, חמודי!‬
‫בוא הנה!‬
‫מתוק שלי!‬
‫כמה התגעגעתי אליך!‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫הבאתי לך משהו.‬
‫באמת? מה?‬
‫מצרפת.‬
‫וואו!‬ ‫-כתוב ״ז׳טם״.‬
‫איזה יופי!‬
‫מהמם. בוא הנה!‬
‫זה כזה מתוק מצדך!‬
‫אני כל כך שמחה שחזרת, חמודי!‬
‫קח את התיק לחדר שלך,‬
‫ואני אפרד מאבא, טוב?‬
‫טוב.‬
‫להתראות, חייל.‬
‫ביי, אבא.‬
‫בחיי, הוא גדל כל כך…‬ ‫-כן.‬
‫גם את נראית טוב, לו.‬
‫עשיתי קצת כושר.‬
‫אפילו הפסקתי לעשן.‬
‫לעזאזל!‬
‫אז לא תרצי את זה?‬
‫יש פה עוד שניים.‬ ‫-לא…‬
‫יין תמיד מתקבל בברכה.‬
‫תודה על זה, לואיז.‬
‫אני יודע שלא היה קל.‬
‫זה בסדר.‬
‫באמת, זה היה רעיון טוב.‬
‫מה שלום ליסה?‬
‫כן…‬
‫שלומה מצוין, האמת.‬
‫יופי.‬
‫קדימה.‬
‫איאן…‬
‫אני שמחה בשבילך.‬
‫בעיטה לגובה!‬
‫אימא!‬
‫אני לא צריך שתי רגליים בשביל זה!‬
‫התגעגעתי לימים כאלה.‬
‫התגעגעתי אליך.‬
‫הצטערתי שנסעתי לצרפת בלעדייך.‬
‫אין צורך.‬
‫את מתגעגעת לאבא?‬
‫לפעמים.‬
‫את לא שונאת אותו?‬ ‫-לא.‬
‫אבא שלך הוא אדם טוב.‬
‫ולולא הוא, לא היה לי אותך.‬
‫וכשתהיה גדול תבין שדברים קורים,‬
‫וזה פשוט אומר שאנשים‬ ‫לא צריכים להישאר ביחד.‬
‫הם כבר לא מתאימים,‬
‫ואז הכי טוב לשים לזה סוף,‬ ‫לפני שזה באמת מעלה מוגלה.‬
‫מה זה ״מוגלה״?‬
‫זה כשדברים משתבשים.‬
‫מישהו בדלת, אימא.‬
‫כן. אני פותחת.‬
‫מי זה?‬
‫אדע רק כשאפתח, לא?‬
‫שלום, זרה.‬
‫היי.‬
‫דודה סופי!‬
‫שלום!‬
‫מצטערת.‬
‫הייתי…‬
‫על הפנים.‬
‫הדאגת אותי.‬
‫אז באמת התפטרת,‬
‫או שדייויד פיטר אותך…‬
‫בגלל שגילה עלייך ועל אשתו?‬
‫כן.‬
‫חרא, לו…‬
‫מה אמרתי לך?‬
‫כבר הסכמנו…‬ ‫-מה?‬
‫שאחיה את חיי בדיוק כמו שאמרת לי?‬
‫אני ממש לא צריכה לשמוע ״אמרתי לך״ עכשיו.‬
‫אני כאן רק בגלל שאכפת לי, לו.‬
‫ותראי…‬
‫זה בטח כואב, אני יודעת,‬
‫אבל עדיף לך בלי זה.‬
‫כן.‬
‫כי זה באמת נגמר,‬
‫נכון?‬
‫אני מודאגת ממנה.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫אני שונאת…‬
‫לראות אותה ככה, כל כך… שברירית.‬
‫ברצינות, לו… דייויד פסיכיאטר.‬
‫אולי אשתו מטורללת,‬
‫ממש ג׳יין אייר בעליית הגג,‬
‫מה שמסביר את הרומנים האלה שלו.‬
‫מי כמוני יודעת.‬
‫אלוהים, כל הדברים שאת אומרת…‬
‫אולי את בכלל לא מודעת,‬
‫אבל זה פשוט אומר,‬
‫״מסכנה לואיז.‬
‫לא מסוגלת אפילו לנהל רומן כמו שצריך.‬ ‫תמיד נפגעת בסוף.״‬
‫אני לא הקורבן פה, סופי. בסדר?‬
‫מעולם לא הייתי.‬
‫אין לאדל אף אחד אחר.‬
‫לא באמת.‬
‫לא כמו שצריך.‬
‫ואני מכירה את ההרגשה הזאת.‬
‫אולי כדאי שתלכי.‬
‫להשאיר פתוח או סגור?‬
‫סגור.‬
‫היה טוב לראות אותך, אדם.‬ ‫-אוקיי.‬
‫ו… איגור מבקיע שער!‬
‫אתה מסריח.‬
‫תיכנס לאמבטיה.‬
‫אני חייב?‬ ‫-כן.‬
‫תיכנס.‬
‫- משרד -‬
‫- אדל פרגוסון -‬
‫היי, לו. הכול בסדר?‬
‫היי. כן, אני בסדר גמור.‬
‫תהיתי, ואני יודעת שזאת התראה קצרה, אבל…‬
‫את יכולה אולי לשמור על אדם לכמה שעות?‬
‫מתי?‬
‫הערב.‬
‫מצטערת, זה בא לי בהפתעה.‬
‫אני צריכה לעזור לחברה.‬
‫היו לי תכניות רציניות לערב.‬
‫בקבוק שרדונה ו״כוכב נולד״.‬
‫אולי אני אספק את השרדונה,‬
‫ותראי את ״משפחת סופר־על״?‬
‫ככה תבכי הרבה פחות.‬
‫סגור. דווקא התגעגעתי לקטנצ׳יק.‬
‫שיספר לי איך היה בצרפת.‬
‫תיתני לי עשר דקות?‬ ‫-את כוכבת.‬
‫נו כבר…‬
‫- אדל פרגוסון -‬
‫- יודעת דברים שהיא לא אמורה לדעת. איך? -‬
‫- מריאן לא תגיש תלונה. תודה לאל.‬ ‫אין הוכחות. נעבור שוב -‬
‫- לואיז. מה לעשות לגביה? -‬
‫בזה טעית… מטומטם.‬
‫- אדל פרגוסון -‬
‫- דוח רפואי/פסיכולוגי -‬
‫אני לא מאמינה שגנבת את זה.‬
‫זה הולך עשר שנים אחורה.‬
‫עוד לתקופה שהיית בווסטלנדס.‬
‫קראת הכול?‬
‫לא.‬
‫אבל הייתי חייבת להסתכל,‬ ‫כדי לוודא שזה זה.‬
‫העניין הזה עם המשטרה,‬
‫שמריאן לא הגישה תלונה…‬
‫אין מצב שהוא המציא את כל זה, אדל.‬
‫סיפרתי לך על מריאן ועל הרומן.‬
‫אז כן,‬
‫התעמתתי איתה.‬
‫לא היית עושה כמוני?‬
‫ובסוף אני זאת המשוגעת.‬
‫הוא מתאר אותי בצורה מסוימת,‬ ‫ואנשים מאמינים לזה.‬
‫אפילו את.‬
‫את מסתכלת עליי וחושבת,‬ ‫״טעיתי לגביה כל הזמן הזה?״‬
‫לא נכון.‬
‫ראיתי איך הוא מתייחס אלייך, אדל.‬
‫אני פשוט חושבת שאת צריכה…‬
‫לשלוט בחיים שלך.‬
‫להיות במצב שבו תוכלי…‬
‫לדאוג לעצמך במידת הצורך.‬ ‫לקבל החלטות בעצמך.‬
‫את מדברת ממש כמו רוב.‬
‫כן, טוב…‬
‫ממה שקראתי ביומן,‬
‫רוב חזה את הכול.‬
‫הכול התחיל עם רוב.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫מה פה קשור לרוב?‬
‫הכול.‬
‫בואי איתי.‬
‫אני צריכה להראות לך משהו.‬
‫אלה הצבעים של היער, איפה שגדלתי.‬
‫באחוזה.‬
‫באביב ובקיץ הם היו ירוקים כל כך,‬
‫ומלאי חיים.‬
‫כמו משהו מתוך אגדה.‬
‫אנחנו לא חוזרים לשם אף פעם.‬
‫לא מאז שרוב בא לבקר.‬
‫דייויד מסרב להגיע לאחוזה,‬ ‫ומסרב למכור אותה.‬
‫היא סתם יושבת לה,‬
‫ריקה ומוזנחת.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אני חושבת שדייויד רצח את רוב.‬
‫מה?‬
‫דייויד קינא ברוב,‬
‫נראה לי.‬
‫בגלל שהקשבתי לו.‬
‫רק רציתי שהם יתיידדו.‬
‫שניהם היו הדבר החשוב בחיי.‬
‫מה קרה?‬
‫בוקר אחד,‬
‫רוב פשוט נעלם.‬
‫דייויד אמר שהוא החליט לעזוב, אבל…‬
‫רוב לא היה עוזב בלי להיפרד.‬
‫שאלת פעם את דייויד על זה?‬
‫אני רואה לך בעיניים.‬
‫את מה שאת חושבת עליי.‬
‫לשמוע דבר כזה… זה לא מספיק.‬
‫אלה רק מילים.‬
‫אלא אם כן היית שם.‬
‫אלא אם כן…‬
‫את חושבת שרוב עדיין שם. נכון?‬
‫איפשהו בפיירדייל?‬
‫הוא לא היה נעלם לי.‬
‫לא אם הוא היה בחיים.‬
‫היי.‬
‫מוכן לשינה?‬
‫הנה.‬
‫לילה טוב, חמודי.‬
‫לילה טוב, אימא.‬
‫חלומות פז.‬
‫כמה שאני שונא את המקום המזדיין הזה,‬
‫ואת כולם, כמו אילסה, שחושבים שזה כל העולם,‬
‫בדירה המחורבנת שלהם, בבלוק בניינים מחורבן.‬
‫לא פלא שרציתי להתמסטל ברגע שהגעתי הנה.‬
‫מה שהאידיוטים בגמילה לא מבינים‬
‫זה שחלקנו לא רוצים להפסיק.‬
‫אל תיגע בפחיות הבירה, רוב.‬
‫זה בשבילנו, לא בשבילך.‬
‫לא רוצה ת׳בירה המסריחה שלך.‬
‫אני לא מאמין שאראה אותה שוב בקרוב.‬
‫מעולם לא היה לי אכפת ממישהי‬ ‫כמו שאכפת לי מאדל.‬
‫אני אפילו לחוץ.‬
‫ואם הכול שונה בבית שלה?‬
‫באחוזה שלה?‬
‫פאק…‬
‫הבאת את זה?‬
‫מה אני יודע על כל זה?‬
‫אני לא מאמין שאני בורח.‬
‫זה מה שהיא, אדל:‬
‫בריחה מהחיים שלי.‬
‫לכו תזדיינו, חיים ישנים. שלום לחדשים.‬
‫אימא, בואי!‬
‫תראי, אימא. מצאתי חילזון.‬
‫אקרא לו ״קמרון״.‬
‫טוב, קמרון.‬
‫אהבתי את הבית שלך.‬ ‫אני רוצה בית כמו שלך.‬
‫מה תעשה?‬
‫- רוברט דומיניק הויל -‬
‫- אילסה הויל -‬
‫- אילסה הויל גלאזגו -‬
‫- שלום, אני אילסה,‬ ‫בעלת חנות מתנות -‬
‫מי זה?‬
‫זה דייויד.‬
‫אדם פה. אתה לא יכול להיכנס.‬
‫אני לא רוצה להיכנס.‬
‫אני רק רוצה את המפתחות למשרד.‬
‫מה?‬
‫אני יודע על מה שעשית אתמול.‬
‫לא סיפרתי לאף אחד מה עשית.‬
‫אני רק רוצה את המפתחות,‬
‫ואת התיק הרפואי שלקחת.‬
‫אין לי מושג על מה אתה מדבר.‬
‫את שקרנית איומה.‬
‫חלקנו פחות מאומנים בזה.‬
‫חכה פה.‬
‫אני צריך גם את התיק, לואיז.‬
‫אחרת יהיה מאוד לא נעים.‬
‫זה איום?‬
‫את יודעת מה שכחת אתמול?‬
‫יש מצלמת אבטחה מחוץ למרפאה.‬
‫ואם אספר למישהו,‬
‫תהיי בצרות צרורות.‬
‫זה לא ייראה טוב למעסיקים בעתיד.‬
‫פשוט תני לי את התיק,‬ ‫ואל תתערבי לי בנישואים.‬
‫ואם לא?‬
‫תתלונן במשטרה?‬
‫אתה באמת רוצה ללכת לשם?‬
‫בבקשה.‬
‫כן…‬
‫ככה חשבתי.‬
‫איפה הוא?‬
‫נתתי אותו לאדל.‬
‫תתרחקי מאיתנו, לואיז.‬
‫אנא.‬
‫את לא מבינה מה הולך פה.‬
‫אני לא מאמינה לך.‬
‫אני כבר לא מאמינה לאף מילה שלך.‬
‫אז תאמיני לזה:‬
‫אם תמשיכי להתערב,‬
‫את תיפגעי.‬
‫שיט.‬
‫עיתוי מושלם.‬
‫כאילו ידעת בדיוק מתי אחזור הביתה.‬
‫אכלת?‬
‫מתי ההצגה הזאת תיפסק?‬
‫חשבתי שהתקדמנו, דייויד.‬
‫כן…‬
‫כן, כי כל מה שאנחנו צריכים באמת‬ ‫זה קצת פסטה,‬
‫שמלה יפה…‬
‫ישו.‬
‫ידעת מי היא, נכון?‬
‫לואיז.‬
‫ידעת כשנפגשת איתה.‬
‫תמיד ידעת דברים.‬
‫איך זה קורה?‬
‫אין היגיון במה שאתה אומר.‬
‫תמשיכי לשחק משחקים, אדל.‬
‫לי נמאס.‬
‫כבר לא אכפת לי.‬
‫אבל אל תערבי בזה את לואיז.‬
‫אני רוצה להתגרש.‬
‫אל תגיד אם אתה לא מתכוון.‬
‫אני מתכוון לזה.‬
‫לא יכול להיות גרוע יותר מזה.‬
‫אחרי שמתחילים, דייויד,‬
‫יש דברים שאי אפשר לקחת בחזרה.‬
‫הם משנים את המצב.‬
‫לתמיד.‬
‫אני כבר לא יודע מי את.‬
‫את מוכנה?‬
‫נראה לי שכן.‬
‫עשית את זה פעם עם מישהו אחר?‬
‫לא.‬
‫אתה הראשון שסיפרתי לו בכלל.‬
‫אתה היחיד שבטוח יאמין לי.‬
‫אני נרגש.‬
‫גם אני.‬
‫את לא חייבת.‬ ‫-לא, אני רוצה.‬
‫איתך.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע…‬ ‫-אחת, שתיים, שלוש, ארבע…‬
‫זה בסדר.‬
‫אלוהים אדירים, זה היה מדהים!‬
‫״׳הקרנה חוץ־גופית׳ הוא מושג מתחום חו…״‬
‫״חוכמת הנסתר״. נשמע גס.‬
‫״המתאר חוויה חוץ־גופית יזומה,‬
‫המתבסס על קיומה של נשמה,‬
‫או תודעה, בשם ׳גוף אסטראלי׳,‬
‫שהיא נפרדת מן הגוף הפיזי,‬ ‫ומסוגלת לנוע מחוצה לו,‬
‫ברחבי היקום.״‬
‫תמיד פשוט קראתי לזה ״מסע״.‬ ‫-אף פעם לא תהית איך ולמה זה קורה?‬
‫לא.‬
‫אני לא רוצה לעשות משהו שישנה את זה.‬
‫עשית את זה, נכון?‬
‫בליל השריפה.‬
‫אולי,‬
‫לולא עשיתי את זה…‬
‫אני חושבת שאילו הייתי בגוף שלי…‬
‫הייתי מריחה את העשן, או…‬
‫די.‬
‫אל תעשי את זה לעצמך.‬
‫עד לאן את יכולה להגיע?‬
‫לא רחוק, בהתחלה.‬
‫אבל ככל שעושים את זה, אפשר להתרחק יותר.‬ ‫זה כמו לאמן שריר.‬
‫אני חושבת שאתה יכול להגיע‬ ‫לכל מקום שהיית בו,‬
‫בתנאי שהוא זכור לך.‬
‫דייויד יודע?‬
‫הוא אדם מעשי.‬
‫הוא לא היה מבין.‬
‫בבקשה, אל תדבר על זה.‬
‫טוב?‬
‫הסוד המיוחד שלנו.‬
‫הוא הגיע.‬
‫בוא.‬
‫בואי הנה.‬
‫כמה שהתגעגעתי אלייך.‬
‫גם אני התגעגעתי אליך.‬
‫דייויד,‬
‫זה רוב,‬
‫החבר הכי טוב שלי.‬
‫רוב, זה דייויד.‬
‫אני מצווה עליכם לאהוב אחד את השני מיד.‬
‫נעים להכיר.‬
‫נעים להכיר גם אותך.‬
‫קנדלוויק, אילסה מדברת.‬
‫אילסה הויל?‬ ‫-כן. אפשר לעזור?‬
‫כן. רציתי לבקש דקה מזמנך.‬
‫אני עושה מחקר על מרפאת ווסטלנדס,‬
‫ונדמה לי שאחיך בילה שם תקופה. רוברט.‬
‫את מחפשת את רוב?‬
‫כן, אבל אני מתקשה למצוא את פרטי הקשר שלו.‬
‫ווסטלנדס, מה?‬
‫בזבוז מוחלט, זה היה.‬
‫רוב חזר להשתמש מיד אחרי שיצא משם.‬
‫הוא בילה יומיים בחדר שלו, מסטול לגמרי,‬
‫ואז גנב את 40 הפאונד האחרונים שלי‬ ‫וברח מפה.‬
‫מאז לא שמעתי ממנו, וזה היה לפני עשר שנים.‬
‫לא היה ביניכם שום קשר?‬
‫לא. לא אתפלא אם הוא מת‬ ‫באיזו סמטה קצת אחרי זה.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אין צורך.‬
‫רוב היה חרא גועלי, באמת.‬
‫אל תבזבזי את זמנך עליו.‬
‫תקשיבי, אני צריכה לסיים.‬
‫כן, כמובן.‬
‫תודה ש…‬
‫אני חושבת שדייויד רצח את רוב.‬
‫- שריפה, קמפבל, סקוטלנד -‬
‫- האיכר הגיבור שהציל‬ ‫את אהובתו בת העשירים -‬
‫הוא הציל את חיי, את יודעת.‬
‫בלילה שבו הוריי מתו.‬
‫מה קרה לבחורה?‬
‫אני באמת לא בטוח.‬
‫אני יודעת שכל הכסף שלה אצלך.‬
‫את תיפגעי.‬
‫דייויד אמר שהוא החליט לעזוב,‬
‫אבל רוב לא היה עוזב בלי להיפרד.‬
‫- השריפה תוארה כ׳חשודה׳ ע״י המשטרה -‬
‫הבלש וויגנל שוחח במשך שעתיים‬ ‫עם דייויד פרגוסון,‬
‫שנחשב בתחילה כגיבור‬ ‫לאחר שהציל את אדל קמפבל מהאש.‬
‫דייויד פרגוסון חשוד בפרשה?‬ ‫-אין תגובה.‬
‫האם הוא במעצר?‬
‫הוא בבית החולים.‬ ‫-הבלש וויגנל…‬
‫החקירה בעיצומה,‬ ‫ואין לי תגובה נוספת. צר לי.‬
‫לדברי עדים, משפחתה של קמפבל‬ ‫לא ראתה בעין יפה את הקשר ביניהם,‬
‫ושמשפחתו של פרגוסון הייתה בקשיים כספיים.‬
‫- הבלש וויגנל היקר, בשנת 2009‬ ‫חקרת את השריפה בפיירדייל… -‬
‫- בחור בשם רוברט דומיניק… -‬
‫אני חושבת שאולי דייויד פרגוסון רצח אותו.‬
‫אני חושבת שמגיע לרוב שהאמת תצא לאור.‬
‫״׳לכל הפחות,‬
‫אני יודעת מי הייתי כשקמתי הבוקר,‬
‫אבל נדמה לי שהשתניתי כמה פעמים מאז.׳‬
‫׳מה כוונתך?׳‬
‫אמר הזחל בחומרה. ׳הסבירי את עצמך!׳‬
‫׳לא אוכל להסביר את עצמי, חוששתני׳,‬ ‫אמרה אליס,‬
‫׳מפני שאינני עצמי, אתה מבין.׳‬
‫׳אינני מבין׳, אמר הזחל.״‬
‫אימא!‬
‫אימא, בבקשה תתעוררי!‬
‫אימא!‬
‫תתעוררי!‬
‫אימא, בבקשה תתעוררי!‬
‫אימא!‬
‫אימא, בבקשה תתעוררי!‬
‫אימא, מה קרה?‬
‫אימא!‬ ‫-אימא פה.‬
‫לא הצלחתי להעיר אותך.‬
‫ניסיתי, ו…‬
‫לא התעוררת!‬
‫זה בסדר. אני כאן.‬
‫הבהלת אותי.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת, סליחה. לא התכוונתי להבהיל אותך.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר, אני כאן. אימא כאן.‬
‫הכול טוב?‬
‫כן.‬
‫כן, אני בסדר, תודה.‬
‫אפשר לבקש ממך קצת קפה?‬
‫לבוקר.‬
‫בטח.‬
‫תיכנסי. תתעלמי מהבלגן.‬
‫כמה כפיות יספיקו?‬
‫כן.‬
‫מצטערת, ,זה סתם קפה זול.‬
‫מה תשתי אם תפסיקי לשתות?‬
‫אשתה מים.‬
‫מוהלים, פטסי. נשתה אותם עם וויסקי.‬
‫את ערה בשעה מאוחרת.‬
‫בטוחה שאת בסדר?‬
‫כן.‬
‫אני…‬
‫סליחה, פשוט…‬
‫תודה.‬
‫בכיף.‬
‫ראיתי את הפרק הזה לפחות חמש פעמים,‬ ‫אבל אני עדיין מתה עליו.‬
‫שמונה השעות הגרועות בחיי.‬
‫לילה.‬ ‫-כן, לילה.‬
‫אימא, בבקשה תתעוררי!‬
‫אימא!‬
‫בבקשה תתעוררי!‬
‫אדל! תתעוררי!‬
‫אדל!‬
‫- יודעת דברים שהיא לא אמורה לדעת. איך? -‬
‫איך ידעת?‬
‫אני יודעת על אנשים.‬
‫את יכולה להגיע לכל מקום, את יודעת.‬
‫את כנראה רואה בדייויד צד שאני לא רואה.‬
‫אני מתאהב בך.‬
‫סליחה, אני לא חושבת שאנחנו מכירות.‬
‫חתיכת כלבה שקרנית!‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬