EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag tror att David dödade Rob.
Vad hände i Brighton?
Han hade en affär.
Marianne.
Hon ägde det lilla kaféet runt hörnet från hans mottagning.
Tack.
-God morgon. -God morgon.
Är du Marianne?
Ja, om det inte gäller caféavgiften, då vet jag inte vem det är.
Jag måste tala med dig om David Ferguson och Adele.
Du känner ju dem.
Ursäkta, men vem är du?
Jag kommer inte från nån myndighet, men jag har frågor
-och din min visar att du är rätt person. -Jag har inget att säga om dem.
Snälla?
Det är väldigt viktigt. Jag har rest långt och…
Det var inget. Mellan mig och David.
Han var för ung för mig.
Han kom in tidigt, satt vid fönstret, och drack sitt kaffe…
Han såg ledsen ut.
I alla fall…
Han blev stammis och vi brukade prata.
Han var charmig och rolig.
Han kan vara det.
Hon kom också in. Då visste jag inte vem hon var.
Hon sa aldrig nåt.
Bara drack sitt mintte och såg sig omkring.
En dag sa jag till David att han verkade olycklig.
-Han gör det svårt att inte bry sig. -Ja.
Han undrade om man kan veta allt om nån och ändå inte inse hurdan den är.
Jag sa att annars hade jag inte stannat så länge hos mitt svin till ex.
Och att ingen borde lida för att vara nån annan till lags.
Sen dök hon upp.
Lägg dig inte i mitt äktenskap.
-Jag har inte… -Du får honom inte.
David tillhör mig.
-Vännen, du missförstår… -Nej. Du missförstår.
Sluta prata med honom.
Sluta få honom att gilla dig. Han behöver inte dina råd.
Jag vet vad du säger till honom.
Du borde gå nu.
Lämna oss ifred. Du gör det värre.
-Vem tror du att du är? -Jag vet vem du är.
En patetisk gammal nucka som bor med sin katt.
David var som vanligt när han kom.
Han fortsatte beklaga sig och… Jag var arg, så jag tänkte: "Skit samma."
Jag sa att han borde lämna henne.
Vad hände?
Charlie?
Kisse?
Charlie?
Herregud!
SLAMPA
Herregud.
Charlie. Jag fick nästan en hjärtattack.
Det är okej.
Hej, Marianne.
Har du varit i mitt hus?
Måste vara läskigt…att bo ensam.
Om nån vill komma in finns det alltid ett sätt.
Och om nåt händer dig…
…vem ska då mata katten?
Den här är nog din.
Jag borde ha ringt polisen,
men jag ringde David först, och han fick mig att låta bli.
Han bönföll och sa att de skulle flytta och när det inte hjälpte,
sa han att ord stod mot ord.
Men det var inte bara det.
Han var rädd.
Han blev förfärad när jag berättade, men han verkade inte förvånad.
Han verkade faktiskt lättad över att det bara var kläderna.
Tack för det här.
Jag behövde veta.
Ja.
Jag vet inte hur du känner dem, men dra dig ur så fort du kan.
Nåt är väldigt fel med henne.
Tricket med potatisen är att släppa dem i kokande vatten,
och sen hör man potatisarna skrika!
Om tio minuter tar vi upp dem och ugnssteker dem.
Och säg mig, monsieur chef,
har ni ett speciellt recept på fyllningen?
Det är en speciell sås, oui.
Jag fyller fågeln, hyr man säger, kraftfyllt,
sen jag tillsätter den specialsås…
Vad hemsk du är.
Sen steker jag den länge.
-Jag gillar länge. Jag är fransk, non? -Oui.
Och ska jag hjälpa er att sätta den i ugnen, monsieur?
S'il vous plaît. Jag gillar den här.
-Okej? -Då så.
Et voilà.
Parlez-vous français? Je t'aime.
Jag hämtar mer vin.
-Får jag… -Ursäkta.
Ingen fara.
Det luktar jättegott. Maten på universitetet är hemsk.
Jag kan bli kock på Fairdale. Jag kan bo nere i tjänstefolksbostaden.
Jag var lite oroad över dig.
Vilken sorts…inflytande du hade.
Det vore konstigt annars. Vi träffades ju på rehab.
Ingen vill höra att hans flickvän…
Fästmö.
…fästmö, har träffat en annan man, som är rolig och får henne att må bättre.
Du hade inget att oroa dig för.
Kanske om det hade varit du och inte jag.
-Säg inte så. -Jaha…
Tack…
…för att jag fick tillbaka henne.
Ingen orsak, monsieur.
Vi behöver en bild. Rob, kan du hämta kameran?
Ja, visst.
-Han är rolig. -Jag sa att du skulle gilla honom.
Vilken är min bästa sida?
Baksidan.
Då så.
Säg "Marjories hängtuttar".
Marjories hängtuttar.
-Får jag se. -Den blev bra.
Få se.
Du ser bra ut.
Borde väl röja upp.
Vi gör det imorgon.
Jag går och lägger mig.
Åh, du…
Uppehåll honom inte.
Jag har planer för honom.
Jag borde gå upp.
Jag oroade mig över dig också. Att du var ute efter hennes pengar.
-Det här huset. -Nåja…
Du vore inte den första.
Att nån som jag…
…är ihop med henne.
Det passade lite för bra, antar jag.
Jag skiter i pengarna.
Jag älskar henne.
Jag tror dig.
Jag tycker… att Adele har tur som har dig.
-Jag är avundsjuk. -Vadå, på mig?
Ja.
Och Adele.
Båda två. Det ni har tillsammans.
Vad är det, tror du?
Allt ni vill ha.
Ni behöver ingen annan.
God natt.
…sex, sju, åtta…
Sharma, Jones och Drumgoole.
Jag söker dr Ferguson. Det är brådskande.
Hur var namnet?
Ja…
Hälsa från Marianne.
Från Brighton.
Var god dröj.
Förlåt.
-Louise, vad Marianne än har sagt… -Sluta.
Adele är galen.
Kliniskt.
Psykopat, sociopat eller nåt.
Hon visste att vi hade sex.
Från början.
Det var därför hon blev vän med mig.
-Det kan inte stämma. -Jo.
Hon kunde inte skrämma Marianne.
Så denna gång tänkte hon vara listigare. Bli vän med mig.
Vända mig mot dig.
Och jag tror… att på grund av mina skuldkänslor
ville jag se dig som en hemsk person.
För att jag skulle må bättre.
Jag hatade mig själv och det visste Adele. Hon visste.
Louise…
Allt det här…
Du vet inte…
-Jag önskar… -Berätta nu.
-Är Rob död? -Berättade hon om Rob?
-Jag måste veta, David. -Ja!
Ja, han är död.
Han är död.
Dödade du honom?
Hej.
Jag har bara varit borta en dag.
Vad fan tänkte du på?
Jag vet inte.
Hur länge har det pågått?
Jag menar…
Heroin?
-Adele? -Det har det inte.
Det var första gången.
Rob ville att jag skulle testa… Jag vet att det var dumt.
Du sa att han var ren.
-Jag skulle aldrig ha åkt… -Skrik inte åt mig.
Jag vet att jag var dum.
Jag trodde att det var lugnt.
Han var van och… Jag hade dåligt samvete…
Jag ville inte att han skulle åka hem till sitt miserabla liv,
och han ville bara att jag skulle testa.
Och jag sa ja.
Och sen…
Överdoserade han med avsikt?
Kanske…
Jag visste inte vad jag skulle göra.
-Varför ringde du inte polisen? -Jag fick panik.
Din klocka.
Den föll i.
David!
David! Vänta!
Snälla David!
David.
Vi måste meddela nån.
-Vadå? -Det du berättade.
Men om de inte tror mig?
Efter branden, Westlands och allt. Tänk om de tror att jag är sinnessjuk?
Jag vill inte tillbaka dit.
Jag klarar inte att vara inlåst. Borta från dig.
Han kommer ändå inte tillbaka.
Ingen annan vet nåt.
Adele…
Bara vi.
Jag vill bara… att vi ska vara tillsammans.
Jag älskar dig.
David…
Jag älskar dig.
David…
Snälla.
Så jag försökte…
…så länge.
Jag kanske hade klarat det, lärt mig att leva med det,
om Adele hade verkat bry sig. Men… det gjorde hon inte.
En pojke hade förlorat sitt liv… men hon verkade helt oberörd.
Jag insåg att jag måste lämna henne.
Men då hotade hon med att ange mig.
Vad ska vi göra?
Du ska inte göra nåt.
När du skrev till polisen befriade du mig.
Jag ska göra det enda rätta,
resa till Skottland
och säga sanningen.
-Kan du inte vänta? Några dagar. -Nej. Jag måste resa innan hon vet.
Adele brukar veta saker. Som hon inte borde känna till.
Det låter knäppt, men jag vet hur.
Hon är alltid där, hon ser och hör saker.
-Hon är inte normal. -Jag vet. Jag har låtit det gå för långt.
Men Adele bestämmer inte längre.
Tack vare dig.
Och…
Håll dig borta från Adele. Lova det, Louise.
-Hon är farlig. -Jag lovar.
Det kommer att bli bra.
Hej då.
Hej.
-Hej, gubben. -Hej, mamma.
Jag har en överraskning.
-Du får sova hos din pappa. -Varför?
Jag ska göra en grej.
Ska du på dejt?
Nej.
Varför tror du det?
Jag är sju år. Jag vet saker.
Pappa har Lisa,
så du måste också ha nån.
Det är inte aktuellt just nu.
Måste jag hämta mina saker?
Jag har dem här.
-Hej, grabben. -Hej, pappa!
Hej.
Tack för hjälpen.
Han har pyjamas och kläder till skolan här.
Okej.
Får jag en kram.
Jag kommer att sakna dig.
Vi ses i morgon, okej?
Ja?
-Vi ses. -Hej då.
Hej, Lisa!
Säkert att allt är okej?
Jo, jadå…
Det är bra. Det är bara…
En kompis som har en liten kris. Så jag ställer upp.
Visst.
-Jag ringer dig imorgon. -Ja.
Tack, Ian.
Vi är bara glada.
Hälsa Lisa och tacka.
Ja.
Hej då.
Adele.
Är du här?
Nu?
Adele.
Ville du nåt, Louise?
Vad fan håller du på med?
Det borde väl jag fråga dig, eller hur?
Du har legat med min man.
Ja.
Och du såg på. Du var här.
Du…vad du nu kallar det. Du var här.
Ja.
Jag trodde att du var min vän. Fattar du hur det kändes?
Jag var ensam.
Sen träffar jag nån som jag.
Nej.
Nej. Det där går jag inte på.
Kunde du se mig hela tiden?
Nej.
Det fungerar inte så. Man kan bara resa till platser man känner till.
-Man måste visualisera detaljerna. -Varför sa du inget?
Du kunde ha stoppat det.
Jag ville att du skulle hata honom… och välja mig.
Du skulle gilla mig mest.
Men nej, då.
Du tyckte bara synd om mig.
Kände dig skyldig och fortsatte ligga med min man.
Men förstår du inte?
Jag trodde ju på dig. På alltihop.
-Jag informerade polisen om Rob och David. -Vad gjorde du?
-Jag bad dig aldrig om det. -Nähä… Jag försökte göra det rätta.
Jag visste ju inte att du ljög.
De tror dig inte.
-Men David tror de på. -Vad?
Han har rest till Skottland nu.
Nej.
-Han får inte. Det skulle han aldrig. -Det har han.
Du har bara ett val nu.
-De tar honom ifrån mig. -Om du bryr dig om honom, säg sanningen.
Om du älskar honom kan du rädda honom.
Dra åt helvete.
Dra åt helvete!
Samtalet bröts.
Samtalet…
-Kan du inte stanna? -Gör mig inte ledsen.
Du försöker distrahera mig. Jag önskar att jag kunde stanna.
Ge mig en puss.
Härligt att se dig glad igen.
Vi ses nästa helg.
-Älskar dig. -Hej då!
Hur känns det?
Lyckligt.
Allt…blir lite luddigt…
…i kanterna.
Vill du testa?
Du kan ha det i den här.
Vad fin.
Ett minne av dig.
Vad menar du?
Allt det här. Det kan inte vara.
Det vet du också.
-Du och David. Ni har det bättre utan mig. -Det är inte sant, Rob.
David gillar dig.
Det gör han.
Jag förstår varför du älskar honom. Han är perfekt, eller hur?
Ni är perfekta tillsammans…
…här.
Ert liv kommer bli som en saga.
Vad är det för fel med det?
Inget.
Det blir som att styra dina drömmar, hela tiden.
Fast du blundar inte,
och du behöver inte sova, eller ligga still.
Mina föräldrar blev innebrända här.
-Jag vill inte ha det i min dröm. -Det var inte ditt fel.
Om jag hade varit här på riktigt, hade jag vaknat.
Men det var jag inte.
Jag var långt borta…
…och tittade på andra, och undrade hur det var att vara de.
Att leva deras liv istället.
Och nu kan du också göra det.
Jag läste om en sak.
Nåt vi borde försöka.
Tillsammans.
"Det började med eld,
så eld verkar som ett passande slut.
Historien upprepar sig.
Jag kastade Robs kropp i brunnen.
David hade inget med det att göra.
Hans enda brott var att skydda mig.
David förtjänar kärlek.
Han är en god man.
Jag höll honom fången för länge.
Jag kan erkänna vad jag har gjort.
Men inte möta konsekvenserna.
Jag vill hellre försvinna än vara ensam."
DU HADE RÄTT. JAG MÅSTE BEKÄNNA.
NÄR JAG ÄR BORTA, BLIR HAN LYCKLIG.
JAG VAR DIN VÄN, LOUISE.
SNÄLLA, KOM IHÅG DET.
Nej.
Kom igen. Nej, gör det inte.
-Hej, det här är Adele Ferguson… -Jävlar!
-Hur långt är det kvar? -Ungefär tre minuter.
Larmcentralen, vad har inträffat?
Adele?
Adele!
Kom igen.
Adele!
Fan också.
Adele!
Släpp in mig!
Okej. Kom igen.
Kom igen.
Jävlar!
Nej!
Adele!
Helvete!
Tänk på en dörr.
Man kan bara resa till platser man känner till.
Tänk på en dörr.
Man måste visualisera detaljerna.
-Två, tre, fyra… -Följ med mig.
Jag måste visa en sak.
…fem, sex, sju…
…åtta…
…nio…
…tio.
Adele?
Inte nu längre.
-Jag kan inte röra mig. -Det är heroinet.
Det slår hårt om man inte är van.
Den här rösten kommer ta ett tag att vänja sig vid.
Adele, vad händer med mig?
Du får inte ta honom från mig, Louise.
Trodde du att jag skulle gå med på det?
Vad gör du?
Nej.
Snälla Adele.
Snälla, låt bli.
Adele.
Du anar inte vad jag gått igenom för att förtjäna detta.
Det är mitt.
Snälla.
Nej.
Adam…
BARNSLEY, LOUISE 1989-12-12
Hej.
Jag heter Louise.
Louise. Louise Barnsley. Ja.
Ja, jag har en son.
Han är min värld.
Adam.
Nej. Skild.
Tre år nu.
Hej.
Hur är det?
Fy fan, vilken mardröm.
Det var det förstås.
Men jag mår bra nu.
-Hur kom du in… -Jag vill inte prata om det.
Och det angår väl inte dig längre?
Vad jag gör.
-Jo, om det rör Adam. -Det gjorde det inte. Han var här.
Är han klar?
Ja.
Det är han.
-Vill du komma in? -Nej, tack. Jag ska iväg.
Adam, din mamma är här.
Mamma!
Är allt okej?
Det är bara fint.
Kom nu.
Är du klar?
Kom nu, grabben.
Hej då, kompis.
-Hej då, pappa. -Hej då, Lou.
HOLBORNS POLISSTATION
Kom hit.
Hej.
Det är över.
Tänk att det är över.
Tror du att det går?
Jag har läst om det. Vi vet inte om vi inte försöker.
Det vore ju riktigt galet.
Det är inte som att du aldrig haft en man i dig förut.
Vi lämnar våra kroppar, räknar till fem och byter.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig också.
Allt med dig.
-Ett, två, tre… -Ett, två…
-…fyra, fem… -…fyra…
Det fungerade.
Det känns konstigt.
Jag gillar det inte, Rob.
Byt tillbaka nu, Rob. Jag gillar det inte.
Det är inte roligt. Vad gör du?
Rob?
Förlåt. Du borde aldrig ha visat mig allt det här, Adele.
Jag kan inte förlora det nu.
Vad gör du?
Det är inte roligt längre.
Nej, Rob. Jag vill inte.
Ingen fara.
Må denna ring alltid påminna dig om den kärlek jag känner för dig.
Jag förstår varför du älskar honom. Han är perfekt, eller hur?
Allt jag är ger jag dig.
Allt jag har, delar jag med dig.
Jag älskar det här stället. Jag skulle stanna för evigt om jag kunde.
Jag lovar att älska dig troget i resten av våra liv tillsammans.
I resten av våra liv tillsammans.
"Vad har du gjort idag?"
"På förmiddagen gifte jag mig, och på eftermiddagen…
Jag vet inte."
Vad ska vi göra i eftermiddag?
Vad vi känner för!
Vi gör som vi vill nu. Det är bara vi.
Och Adam.
Ja…
Jag älskar dig, Louise Ferguson.
Och jag älskar dig, David Ferguson.
Mer än du nånsin kan ana.
Vart ska vi åka på smekmånad? Vad tycker du, Adam?
Orientexpressen?
Eller en karibisk kryssning.
Men du avskyr ju båtar.
Du säger jämt att du avskyr båtar.
Jag kanske har ändrat mig.