PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Myslím, že David zabil Roba.
Co se stalo v Brightonu?
Měl poměr.
Marianne.
Měla malou kavárnu za rohem od jeho ordinace.
Děkuju.
- Dobré ráno. - Dobré.
Jste Marianne?
Jo, ale jestli jste z finančáku, tak jsem o ní nikdy neslyšela.
Potřebuji s vámi mluvit o Davidovi Fergusonovi a Adele.
Znala jste je, ne?
Promiňte. Kdo že jste?
Nic oficiálního. Prostě…
musím se vás na něco zeptat
a podle vašeho výrazu jsem na správné adrese.
Nemám k nim co říct.
Prosím?
Je to opravdu důležité.
Jedu zdaleka a…
Nic mezi námi nebylo.
Davidem a mnou.
Přinejmenším byl moc mladý.
Chodil brzy ráno,
sedl si k oknu,
pil kafe…
Vypadal smutně.
Každopádně…
stal se z něj štamgast a se známými tvářemi se začnete bavit,
navíc byl milý a vtipný.
To on umí.
Ona sem taky chodila.
Tehdy jsem nevěděla, že je to ona. Nikdy nic neřekla.
Jen pila mátový čaj a prohlížela si to tu.
Jednou jsem Davidovi řekla, že vypadá nešťastně.
K němu člověk nemůže být lhostejný.
Jo.
Ptal se mě, jestli jde o někom vědět všechno,
a přesto netušit, kým skutečně je.
Já řekla, že určitě, jinak bych se s tím svým kreténem rozvedla dřív.
A řekla jsem mu, že nikdo by neměl trpět, jen aby vyhověl někomu jinému.
A pak přišla.
Nepleťte se mi do manželství.
- S tím nemám… - Nedostanete ho.
David patří mně.
- Podívejte, špatně to chápete. - Ne.
To vy.
Přestaňte se s ním bavit.
Nesnažte se mu zalíbit.
Nepotřebuje vaše rady.
Vím, co mu říkáte.
Vím to.
Měla byste jít.
Nechte nás na pokoji a nezhoršujte to.
- Kdo si myslíte, že jste? - Vím, kdo jseš ty.
Ubohá stará škeble, co žije s kočkou.
David přišel a choval se jakoby nic.
Dál mi povídal, jak je nešťastný…
Mě už to namíchlo a řekla jsem si, seru na to.
Řekla jsem, že když je nešťastný, ať ji opustí.
Co se stalo?
Charlie?
Čiči!
Charlie?
Panebože!
KURVO
Ježíši.
Charlie. Málem jsem dostala infarkt.
Už je to dobrý.
Ahoj, Marianne.
Bylas u mě doma, ty mrcho? To ty…
Musíš mít strach…
když bydlíš sama.
Protože když někdo chce dovnitř, vždycky si najde cestu.
A kdyby se ti něco stalo,
kdo bude krmit kočku?
Tohle bude asi tvoje.
Měla jsem zavolat policii,
ale nejdřív jsem volala Davidovi.
Trestní oznámení mi vymluvil.
Nejdřív mě prosil, že se odstěhují a už je nikdy neuvidím.
Když to nezabralo…
řekl, že to bude tvrzení proti tvrzení.
Ale o to nešlo.
Měl strach.
Když jsem mu to řekla, nebyl v šoku.
Vyděsilo ho to, ale nepřekvapilo.
Myslím, že se mu ulevilo,
že to byly jen moje šaty.
Mockrát vám děkuju.
Musela jsem to vědět.
Jo.
Ať už s nimi máte cokoli,
vemte nohy na ramena.
S ní je něco hodně špatně.
Trik s bramborami spočívá v tom, že je hodíte do vroucí vody
a pak je uslyšíte ječet!
Za deset minut je vyndáme a opečeme.
A povězte mi, monsieur šéfkuchaři,
máte speciální recept na nádivku?
Speciální sós, oui.
Nadívám ptáčka, jak se to říká…
razantně…
Pak přidám speciální sós…
Jsi krutý.
Pak ho dlouho opékám.
- Dlouhý je dobrý. Jsem Francouz, ne? - Oui.
A mám vám ho pomoct dát to do trouby, monsieur?
S’il vous plaît. Ten se mi líbí.
- Můžeme? - Jasně.
Et voilà!
Es parle français? Je t’aime! Je t’aime!
Dojdu pro další víno.
- Můžu… - Promiň.
To nic.
Voní to skvěle, Robe.
Na škole vaří hrozně.
Mohl bych tu dělat šéfkuchaře.
Bydlet dole se služebnictvem.
Nejdřív jsem z tebe měl obavy.
Jaký…
vliv na ni máš.
Ani se nedivím.
Známe se z odvykačky.
A nikdo nechce slyšet, že jeho přítelkyně…
Snoubenka.
Snoubenka potkala jiného muže, co je vtipný a cítí se s ním mnohem líp.
Opravdu ses neměl čeho bát.
Možná kdybys tam byl ty, mohlo to skončit jinak.
- Kuš! - No…
Díky…
žes mi ji přivedl zpátky.
Nemáte vůbec zač, monsieur.
To chce fotku. Robe, podáš prosím foťák?
Jasně.
- Je fakt vtipnej. - Já říkala, že se ti bude líbit.
Z který strany vypadám nejlíp?
Zezadu.
Tak jo.
Řekněte „Marjoriiny povislý cecky“.
Marjoriiny povislý cecky.
- Ukaž. - Je dobrá.
Můžu?
Ty vypadáš dobře.
Měl bych to uklidit.
Uděláme to ráno.
Jdu si lehnout.
Ty…
Nenech ho tu dlouho povídat.
Mám s ním plány.
Měl bych jít.
Taky jsem z tebe měl obavy.
Že jdeš jenom po jejích penězích.
Tohle sídlo…
No jo…
Nebyl bys první.
Někdo jako já…
s ní.
Asi to vypadalo jako příliš velká náhoda.
Prachy jsou mi ukradený.
Miluju ji.
Věřím ti.
Myslím…
že Adele má štěstí, že tě má.
Žárlím.
Na mě?
Jo.
I na Adele.
Na vás oba.
Na to, co máte.
Co to…
podle tebe je?
Všechno.
Nikoho dalšího nepotřebujete.
Dobrou noc.
…šest, sedm, osm…
Sharma, Jones a Drumgoole, dobrý den.
Dobrý den, musím mluvit s doktorem Fergusonem. Je to naléhavé.
Vaše jméno, prosím?
Ano…
Řekněte, že volá Marianne.
Z Brightonu.
Okamžik, prosím.
Promiňte.
Nevím, co ti řekla Marianne
- a co si myslíš… - Přestaň.
Adele je cvok.
Jako diagnóza.
Psychopatka, sociopatka, co já vím.
A určitě věděla, že spolu spíme.
Celou dobu.
Asi právě proto se se mnou skamarádila.
- To nedává smysl. - Ale dává!
Protože vyděsit Marianne nezabralo.
Teď když zavětřila novou soupeřku,
zvolila záludnější postup.
Držet si mě u těla.
Obrátit mě proti tobě.
A myslím…
že jsem z nás měla takové výčitky,
- že jsem chtěla, abys byl špatný. - Jo.
Výmluvu, proč se cítit líp.
Nenáviděla jsem se a Adele to věděla.
Věděla to.
Louise…
tohle všechno…
jsou domněnky.
- Kéž bych… - Odpověz mi.
- Je Rob mrtvý? - Řekla ti o Robovi?
- Musím to vědět, Davide. - Jo.
Jo, je mrtvý.
Je mrtvý.
A zabils ho?
Ale no tak.
Byl jsem pryč jen den.
Co tě to sakra napadlo?
Nevím.
Jak dlouho to trvá?
No, ty a…
heroin?
- Adele? - Nijak.
Tohle bylo poprvé.
Rob chtěl, ať to zkusím a…
Vím, že jsem neměla. Vím to.
Řeklas, že je čistej.
- Nikdy bych neodjel, kdybych… - Prosím, nekřič na mě.
Vím, že to byla hloupost.
Přišlo mi to v pohodě.
Věděl, co dělá a…
Měla jsem výčitky…
Nechtěla jsem, aby se vrátil ke svému mizernému životu,
a on chtěl, abych s ním tohle vyzkoušela.
A já souhlasila.
A pak…
Myslíš, že se předávkoval úmyslně?
Možná.
Nevěděla jsem, co dělat.
Proč jsi nezavolala policii?
Zpanikařila jsem.
Tvoje hodinky.
Spadly tam.
Davide!
Davide, prosím! Počkej!
Davide, prosím!
Davide.
Musíme to někomu říct.
- A co? - To, cos mi teď řekla.
Co když mi neuvěří?
Po požáru a Westlands, co když si myslí, že jsem blázen?
Davide, nemůžu se tam vrátit.
Nemůžu být zase zavřená.
Bez tebe.
Když to řeknu, život mu to nevrátí.
Nikdo jiný neví, že tu je.
Adele…
Jen my.
Chci jenom…
abychom byli spolu.
Miluju tě.
Davide…
Miluju tě.
Davide…
Prosím.
Tak jsem se snažil…
Tak dlouho.
Víš, možná bych to dokázal,
naučil se s tím žít,
kdyby to Adele taky tížilo. Ale…
netížilo.
Ten kluk přišel o život…
a ona to přešla jakoby nic.
Pak už jsem věděl, že musím odejít.
Ale řekla, že mě udá, že jsem Roba zabil já.
Co budeme dělat?
Ty nebudeš dělat nic.
Tím dopisem policii jsi mě osvobodila.
Udělám, co jsem měl udělat dávno.
Pojedu do Skotska
konečně říct pravdu.
Nemůžeš počkat? Nemůžeme…
- Jen pár dní. - Musím, než to zjistí.
- Davide… - Adele se všechno nějak dozví.
Co by vědět neměla.
Bude to znít divně, ale já vím jak.
Vím to, pořád tu někde je, dívá se, poslouchá, ani nevíš…
- Není normální, Davide. - Já vím.
Nechal jsem to zajít moc daleko.
Ale Adele už rozhodovat nebude.
Díky tobě.
A…
drž se od Adele dál.
Louise, slib mi to.
- Je nebezpečná. - Slibuju.
Dobře to dopadne.
Ahoj.
- Ahoj, zlato. - Ahoj, mami.
Mám pro tebe překvapení.
- Dneska spíš u táty. - Proč?
Něco mám.
Sexy rande?
Ne.
Jak tě to napadlo?
Je mi sedm, mami. Nejsem úplně mimo.
Táta má Lisu,
takže někdy taky musíš někoho mít.
To teď nepřipadá v úvahu.
Musím si domů pro věci?
Zařídila jsem to.
- Všechno v pohodě? - Ahoj, tati!
Čau.
Fakt díky moc.
Má s sebou pyžamo i věci na převlečení do školy.
Obejmi mě, zlato.
Bude se mi stýskat.
Uvidíme se zítra, jo?
Jo?
- Měj se. - Ahoj.
Ahoj, Liso!
Fakt jsi v pohodě, Lou?
Ne, jo…
Dobrý, díky. Jenom…
Kámoš je v krizi, tak…
Chci mu pomoct.
Jasně.
- Zavolám zítra, jo? - Jo.
Díky, Iane.
Jsme s ním rádi.
Poděkuj i Lise, jo?
Jo.
Ahoj.
Adele.
Jsi tady?
Teď?
Adele.
Shánělas mě, Louise?
Na co si to sakra hraješ, Adele?
To bych se měla ptát já tebe.
Nemyslíš?
Ty šukáš s mým manželem.
Jo.
Ano.
A ty ses dívala, co? Bylas tady.
Ty… Nebo jak tomu říkáš. Bylas tady.
Ano.
Já myslela, že jsi kamarádka.
Víš, jak mi bylo?
Byla jsem sama.
A pak potkám někoho jako já.
Ne.
Ne. Už ti na to neskočím, Adele.
Sleduješ mě celou dobu? Kamkoli jdu?
Ne.
Takhle to nefunguje.
Můžeš cestovat jen na místa, která znáš.
Musíš si představit detaily.
Proč jsi nic neřekla?
Mohlas to skončit místo těchhle lží.
Chtěla jsem, abys ho nenáviděla.
Aby sis vybrala mě.
Abys mě měla nejradši.
Ale ne…
Jen jsi mě litovala.
Cítila ses provinile a dál šukala toho, koho miluju.
Copak to nechápeš?
Já jsem ti věřila.
To všechno.
Šla jsem na policii a řekla jim o Robovi a Davidovi.
Cože?
O to jsem tě neprosila.
No, já…
chtěla jednat správně a nevěděla jsem, že lžeš!
Neuvěří ti.
- Ale Davidovi jo. - Cože?
Jede do Skotska, aby jim řekl pravdu.
Ne.
To nemůže.
- To by neudělal. - Udělal.
Máš teď jedinou možnost, Adele.
- Seberou mi ho. - Jestli ti na něm záleží,
řekni pravdu.
Jestli ho miluješ, můžeš ho zachránit.
Jdi do hajzlu.
Jdi do prdele!
Druhý volající zavěsil.
Druhý volající…
Nemůžeš zůstat?
Nezkoušej mě rozesmutnit.
Pořád mě rozptyluješ, co? Kdybych tak nemusel pryč.
Dej mi pusu.
Jsem rád, že jsi zase šťastná.
Tak příští víkend.
- Miluju tě. - Ahoj!
Jaký je to pocit?
Štěstí.
Všechno…
je jakoby…
trochu rozmazaný.
Chceš to zkusit?
Dej si to sem.
Je… krásná.
Bude mi tě připomínat.
Jak to myslíš?
Tohle všechno.
Vím, že to nemůže trvat.
Víš to taky.
Ty a David, jak jsem vás teď viděl, mě tu nebudete chtít.
To není pravda, Robe.
David tě má rád.
Opravdu.
Úplně chápu, proč ho miluješ.
Je vlastně dokonalej, ne?
Dokonale se k sobě hodíte.
A na tohle místo.
Budete si žít jak v pohádce.
Co je na tom špatného?
Nic.
Je to jako ovládat sen…
nonstop.
Jenom nemáš zavřené oči a…
nemusíš spát…
ani ležet na místě.
V tomhle domě mi uhořeli rodiče.
Nic takového ve svém snu mít nechci.
Nemůžeš za to.
Možná kdybych tu byla,
probudila bych se.
Ale nebyla.
Byla jsem na míle daleko…
pozorovala jiné lidi
a říkala si, jaké to je, být jimi.
Žít jejich život místo svého.
A teď to umíš i ty.
O něčem jsem četl.
O něčem, co musíme zkusit.
Spolu.
„Všechno to začalo ohněm,
tak by to mělo ohněm i skončit.
Historie se opakuje.
To já hodila Robovo tělo do studny.
Můj muž David s tím neměl nic společného.
Provinil se jen tím, že mě chtěl chránit.
David si zaslouží lásku.
Je to dobrý člověk.
A příliš dlouho byl mým rukojmím.
Přiznávám se ke svému činu.
Ale následkům čelit nedokážu.
Volím raději zapomnění než samotu.“
MĚLAS PRAVDU. MUSÍM TO NAPRAVIT.
SNAD BUDE ŠŤASTNÝ, KDYŽ ODEJDU NAVŽDY.
JSEM TVÁ PŘÍTELKYNĚ.
NA TO NEZAPOMEŇ, LOUISE.
Ne, ne, ne!
No tak.
Nedělej to.
- Dovolali jste se k Adele… - Sakra!
Jak jsme daleko?
- Asi tři minuty. - Díky.
Tísňová linka, prosím?
Adele?
Adele!
No tak.
Adele!
Sakra.
Adele!
Pusť mě dovnitř!
Klid. No tak.
No tak.
Sakra!
Ne!
Adele!
Ne!
Kurva!
Mysli na dveře.
Můžeš cestovat jen na místa, která znáš.
Mysli na dveře.
Musíš si představit detaily.
- Dva, tři, čtyři… - Pojď se mnou.
Musím ti něco ukázat.
…pět, šest, sedm…
osm…
devět…
deset.
Adele?
Už ne.
Nemůžu se hýbat.
To ten herák.
Je to pěkná darda, když nejseš zvyklá.
Na ten hlas si budu muset zvyknout.
Adele, co se to se mnou děje?
Nevezmeš mi ho, Louise.
Fakt sis myslela, že to dopustím?
Co to děláš?
Ne.
Prosím, Adele.
Prosím, ne.
Adele.
Netušíš, jaký oběti mě tohle všechno stálo.
Je to moje.
Prosím.
Ne.
Adame…
LOUISE BARNSLEYOVÁ NAROZENA: 12. 12. 1989
Ahoj.
Já jsem Louise.
Louise. Louise Barnsleyová. Jo.
Jo, mám syna.
Je pro mě vším.
Adam.
Ne. Rozvedená.
Už tři roky.
Ahoj.
Jsi v pořádku?
Louise, to zní jako noční můra.
To byla.
Ale už jsem v pohodě.
- Jak ses tam vůbec dostala? - Nechci o tom mluvit.
A teď už tě to nemusí zajímat, ne?
Já a co dělám.
- Když se to týká Adama… - Ale netýká, ne?
Protože byl tady.
Je připravený?
Jo.
Jo, je.
- Chceš jít dál? - Ne, díky. Musím někde být.
Adame, je tu máma.
Mami!
Je všechno v pořádku?
V tom nejlepším.
Jdeme.
Připraven?
Tak pojď, synku.
Ahoj, kamaráde.
- Čau tati. - Ahoj Lou.
POLICEJNÍ STANICE HOLBORN
Pojď ke mně.
Ahoj.
Je po všem.
Nemůžu tomu uvěřit.
A bude to fungovat?
Četl jsem o tom.
Když to nezkusíme, tak to nezjistíme.
To bude slušná schíza!
Ne že bys v sobě nikdy neměla chlapa!
Opustíme svoje těla, napočítáme do pěti a vyměníme se, jo?
Mám tě ráda.
Já tebe taky.
Úplně celou.
- Raz, dva, tři… - Raz, dva…
- čtyři, pět… - čtyři…
Funguje to.
Cítím se divně.
Nelíbí se mi to, Robe.
Pojďme zas zpátky, Robe.
Nelíbí se mi to.
Robe, to není vtipný. Co děláš?
Robe?
Promiň.
Nemělas mi tohle všechno ukazovat.
Teď si to nedám vzít.
Co to děláš?
To už není vtipný, Robe.
Ne, Robe. Já nechci.
To bude dobrý.
To nic.
Ať ti tento prsten vždy připomíná
lásku, již k tobě cítím.
Úplně chápu, proč ho miluješ.
Je vlastně dokonalej, ne?
Vše, čím jsem, odevzdávám tobě.
Vše, co mám, je nyní i tvé.
Miluju to tady.
Zůstal bych tu napořád…
Slibuji, že tě budu milovat a budu ti věrná
po zbytek našeho života.
Po zbytek našeho života.
„Tak co jsi dneska dělal?“
„No, ráno jsem se oženil a odpoledne…
zatím nevím.“
Co podnikneme odpoledne?
Co budeme chtít!
Svět nám teď leží u nohou. Jen my dva.
A Adam.
Jo.
Miluju tě, Louise Fergusonová.
A já tebe, Davide Fergusone.
Víc, než tušíš.
Kam pojedem na líbánky?
Co říkáš, Adame?
Orient expres?
Nebo plavba po Karibiku.
Vždyť lodě nesnášíš.
Vždycky jsi říkala, že nesnášíš lodě.
Možná jsem se změnila.
PODLE ROMÁNU SARAH PINBOROUGH
Překlad titulků: Barbora Vrbová