Algeria este Franţa.
Care dintre voi ar ezita să folosească toate mijloacele
pentru a menţine integritatea Franţei?
François Mitterrand Ministru de interne, noiembrie 1954
ALGER Închisoarea Barberousse, 19 iunie 1956
... călăuzeşte-ne atât în viaţă, cât şi în moarte.
Şi salvează-ne de chinurile iadului.
Slavă Ţie, Doamne!
Adu-le pace mesagerilor.
Lăudat fie Allah, Domnul universului.
Trăiască Algeria!
Cafea?
Ţigară?
Cafea?
Ţigară?
Zabana...
Curaj! Domnul este cu tine!
Iartă-mă pentru răul pe care l-am făcut!
Eu mor, dar Algeria va trăi!
Trăiască Algeria!
COMPANIA DE ELECTRICITATE ŞI GAZE
Iveton!
- Iveton! - Ţineţi-l! Stai pe loc!
Nu mişca!
Lăsaţi-l!
CREDINŢĂ
Poliţia! Deschideţi!
Deschideţi!
- Deschideţi! - Imediat!
Deschideţi!
- Helene Iveton? - Da!
Luaţi loc.
Soţul dv. a plasat o bombă la uzină
şi avem motive să credem că există şi o a doua.
Unde aţi fost azi-dimineaţă?
Încep foarte devreme şi termin la ora 14:00.
Se spune că e un du-te-vino la voi acasă.
Da, am prieteni. E vreo problemă?
Frecventaţi arabi?
E o ţară arabă. Nu văd cum s-ar putea altfel.
Credeţi că aceasta e o ţară?
Luaţi loc.
REGIUNEA PARIZIANĂ, CU DOI ANI ÎNAINTE
E pentru mine?
- Da. Nu bei? - Ba da, sigur.
Ţi se întâmplă des să-i faci cinste unui oarecare?
Nu, doar cu dansatorii de excepţie.
Dar, dacă eşti un oarecare, îl iau înapoi.
De unde eşti?
Din Algeria. Am dat nişte examene la Paris.
Se pare că am o mică problemă. Trebuie să stau la aer...
Umiditatea de aici îmi face bine, aşa că profit.
Înţeleg...
Tu cu ce te ocupi?
Azi e ziua mea liberă.
Trişezi...
Viaţa mea nu e foarte interesantă, dar am o armă secretă.
Privirea mea.
Vrei ceva de băut? E rândul meu.
Da.
- Pleci deja? - Da...
În ce direcţie mergi?
Mă poţi lăsa şi pe mine undeva? Am venit pe jos.
Stau la hotelul Le Café Bleu, în Bois d'Arcy.
Cine era?
Ce importanţă are?
Sunt tot felul de mitocani care au păreri...
Dar eu dansez cu cine vreau eu şi fac ce vreau eu.
Dacă fiul meu devine ca ei, jur că îl strâng de gât în somn.
Nu suntem toţi aşa, nu exagera.
Ce ştii tu? Eu sunt poloneză.
La câte am auzit aici de când eram mică,
nu aş avea de ce să exagerez.
Eşti poloneză? De unde, exact?
De ce? Te interesează? Ştii Polonia?
Nu, dar mi-ar plăcea. Sunt comunist.
Dacă te interesează,
îţi pot spune nişte poveşti fascinante despre comunişti.
Poliţia politică îţi spune ceva?
Arestările, închisorile politice?
Da, în teorie comunismul e grozav.
Mereu eşti aşa de agresivă?
Dacă spun ce gândesc, sunt agresivă?
Arabii au salariul la jumătate faţă de francezi.
Muncesc zi de zi doar pentru a supravieţui.
Şi dacă n-ai culoarea potrivită...
Cine vorbeşte despre asta în afară de comunişti?
Şi eu ştiu nişte poveşti fascinante.
În ziua Eliberării Parisului, brusc, toţi erau în Rezistenţă.
În timpul acela, mii de musulmani erau masacraţi în Setif şi în Guelma.
Îţi spun ceva denumirile astea? Nu! Dar cine vorbeşte despre asta?
- Ai noroc. - Aşa ţi se pare?
Da. Tu ai posibilitatea să vorbeşti despre asta.
Cu comuniştii la putere, nu aş fi aşa de sigură.
Dar vei spune că sunt minciuni capitaliste.
Eu îţi povestesc despre nedreptăţile pe care le văd zi de zi.
Tatăl meu a rămas acolo... În Polonia.
Autorităţile nu-i permit să se întoarcă.
Nu te pot duce până la Café Bleu.
E vorba despre fiul meu...
E în direcţia opusă.
Şi, oricum, nu sunt într-o dispoziţie bună.
Mulţumesc că m-ai adus până aici.
O seară bună!
Iveton, ieşi!
Helene!
Ce faci? Ai înnebunit?
L-am auzit mieunând. S-a pierdut.
Unde eşti?
În braţele tale.
Mă refeream la mâna ta...
Pe mijlocul tău.
Ce ciudat! Eu te simt mai sus.
- Serios? - Da.
Acum îmi simţi mâna?
Da.
Coboară pe spatele tău...
O plimb pe mijlocul tău...
Încet...
Mă opresc.
Şi te ating cu unghiile pe burtă.
Şi pe urmă?
Pe gât...
Îmi pun capul pe umărul tău...
Şi respir.
Şi mâna îmi coboară, ca să-ţi desfac cureaua.
Te rog...
Ţi-e frică!
Strigi, ţipi...
E cineva care...
- O tânără? - Furioasă?
- Te loveşti. - Zgârii ceva?
- Are gheare. E un tigru? - Un tigru...
King Kong, mamă! Nu sunteţi buni de nimic.
Da...
King Kong, da...
Da.
Dacă vii, avem în cartier un teren de fotbal grozav.
Tu ştii să joci fotbal?
Eu mă descurc, dar Henri e foarte bun.
Cine este Henri?
Prietenul meu. Îmi este ca un frate.
Helene mi-a povestit despre soţul dv.
Noi suntem aici, mamă!
Ce a spus?
Eşti comunist, Fernand?
Da.
Ca şi tatăl meu. Suntem comunişti dintotdeauna.
Dar ce te-a apucat?
M-ai lăsat singur acolo! E jenant.
Alo, mă aude cineva?
Mă enervezi.
De ce ai spus asta?
Nu sunt obligat să-i fiu pe plac mamei tale. Putem vorbi şi despre altceva.
Ba eşti obligat să-i fii pe plac!
Pune-te în locul ei. Algeria e departe.
Tu te întorci acasă, dar eu?
Nu vreau să-i fie teamă, atâta tot.
Nu vreau să-mi spună iarăşi că fac o alegere greşită.
De ce zâmbeşti?
Gata, te-ai hotărât?
Dacă m-aş fi hotărât, ţi-aş fi spus că m-am hotărât.
Am înţeles. Şi nu-mi spui?
Atunci, îţi spun ţie,
care ai un zâmbet prostesc şi o lipsă totală de diplomaţie,
că eu, Helene, o femeie aproape în toate minţile
şi puţin mai în vârstă decât tine, am luat decizia...
Scuze...
- Eu sunt tatăl. - Încântată! Helene.
- Mama. - Încântată!
- Şi băiatul cine este? - Jean-Claude.
Ţi-i prezint pe prietenii mei, Henri şi Baya.
- Îmi pare bine. Henri. - Bună!
Noroc!
E ciudat.
Parcă aş fi la hotel sau la pensiune...
Nu este ca şi cum am fi locuit împreună.
Pe drum am văzut trei străzi...
Iar acum sunt aici.
Şi ştiu că afară e un oraş întreg, cu oameni,
cu străzi şi cu semafoare...
Dar eu nu îl cunosc.
Unde te duci?
Fernand!
Închide ochii şi deschide gura.
Stai...
Deci?
E bun!
E o gogoaşă.
În Alger eşti acasă.
Te iubesc.
Cereţi "Cotidianul Alger", 15 franci!
"E o crimă îngrozitoare. Sunt vinovat."
"Oare mă voi salva?"
Ia uite cât am prins!
Henri, dă-mi un arici-de-mare.
Poftim!
Mulţumesc.
ACCESUL PE PLAJĂ INTERZIS CÂINILOR ŞI ARABILOR
- Vrei să guşti? - Da.
- E bun? - Da.
Încearcă şi tu.
- Când pleci? - La sfârşitul lunii viitoare.
- Unde? - În Miliana.
La Batalionul 57.
Când mă gândesc să îmbrac uniforma, mi se face rău.
Apără! Apără!
Apropiaţi-vă!
Haideţi!
Ce faceţi voi aici?
O mică şedinţă de partid?
Jucam un meci. Nu e interzis, nu?
Nu mai spune!
Dar astea sunt interzise?
Ale cui sunt?
Vreţi să jucaţi?
Separaţi-vă.
- Separaţi-vă! - Haideţi, separat!
Treci!
Aveţi ceva de spus?
Să mergem!
Haideţi, mişcaţi-vă!
Mişcaţi-vă odată!
Aveţi pisică?
Nu noi, ea are pisică.
- Stai... - E un pisoi vagabond.
Cum îl cheamă?
Titi. Şi Attila, uneori.
Nu e chiar totuna.
Nu, dar nu am aceeaşi dispoziţie în fiecare zi.
Mai des îl cheamă Attila.
Nu! Făcea pe mine!
Uite! Dă-l afară! Afară, Titi!
Nu are nimic...
Face numai prostii. O să-l frigem, să-l mâncăm.
Oribil!
- O fripturică. - Încetează!
Gata...
Acum o face pe nevinovatul.
Fernand, mă ajuţi?
Trebuie să ne aşteptăm la orice acum.
Execută condamnaţii fără apel, îi torturează până la moarte...
Vor să înăbuşe mişcarea prin orice mijloc.
- Şi? Nu facem nimic? - Nu am spus asta.
Atunci, facem cum am vorbit. Fără laşitate.
Bine, dar fii prudent şi să nu ai încredere în nimeni.
Cu cât vorbeşti mai puţin, cu atât reduci riscurile.
Mulţumesc.
Ce are de gând Henri?
Cum adică?
Ce pune la cale? Ştii ceva?
Nimic.
Serios?
Adică are de gând să slujească Franţa?
Dacă ar face-o, nu aş fi soţia lui.
Tu îţi dai seama ce spui?
Va face ce are de făcut.
Chiar şi tu ai spus-o.
Cei care nu au mai suportat ocupaţia în Franţa s-au alăturat Rezistenţei.
Şi aici e acelaşi lucru...
L-am întrebat pe Henri dacă îşi doreşte un copil cu mine.
Şi ce a spus?
Mi-a povestit o întâmplare din timpul masacrului din Constantine.
Un paraşutist luase în braţe un bebeluş algerian.
Copilul plângea încontinuu, fiindcă îi era foame.
Şi-a şters ţeava de la pistol cu o batistă...
Şi i l-a băgat în gură, ca pe o suzetă,
ca să se calmeze.
Şi l-a împuşcat. În gură.
În faţa mamei.
De peste o sută de ani ne tratează ca pe nişte câini.
Trebuie să înceteze.
Nu va înceta, dacă facem ca ei.
Pentru tine e simplu. Tu eşti franţuzoaică.
Serios? Nu ştii ce vorbeşti.
- Noapte bună! - Noapte bună!
Ce este?
Una sunt vieţile noastre...
Dar eu am un copil. Avem un copil. Pricepi?
- Calmează-te. - Sunt calmă!
Ce are de gând Henri? În ce vrea să te bage?
Nu mă bagă el în nimic. Şi eu sunt exact ca el.
Atunci, ce aveţi de gând? Să ucideţi oameni?
Nu mai vorbi prostii! Nu sunt nebun.
Atunci, minte-mă!
Spune-mi minciuni!
Toată lumea face asta. Minciuna e bună.
Nu e chiar atât de greu.
Dacă trebuie să discutaţi, duceţi-vă în altă parte,
undeva unde să nu vă aud eu!
Eu vreau să cred orice îmi spui.
Dar ajută-mă!
Bine.
Da?
Intraţi!
Bună seara!
- Fernand e acasă? - Da.
- Fernand! - Da!
Vino, e tatăl tău.
- Salut! - Ce este?
Trebuie să găzduieşti pe cineva.
E doar pentru două zile, dar nu-l pot ţine la noi.
- Bine. - Mulţumesc!
- Unde este? - Aici.
Helene, scuză-mă pentru deranj.
Mulţumesc, frate.
Bună seara!
Vino cu mine.
Domnilor ofiţeri ai forţelor armate, domnilor magistraţi,
doamnelor şi domnilor, completul de judecată!
Preşedintele tribunalului Roynard!
Alinierea!
Drepţi!
Pe loc repaus!
Aduceţi inculpatul!
- Nemernicule! - Trădătorule!
Fernand!
- Nenorocitule! - Linişte!
Inculpatul să se ridice!
Domnul Iveton Fernand, născut la 12 iunie 1926,
în Clos Salembier, Alger,
strungar la Uzina de Electricitate şi Gaze a Algeriei,
căsătorit cu Helene Ksiazek şi tată adoptiv al lui Jean-Claude Ksiazek...
Tribunalul va trebui să răspundă la întrebările privind învinuirile...
Prima întrebare.
Inculpatul e vinovat de tentativa comisă pe 14 noiembrie 1956, în Alger,
de a distruge clădiri cu ajutorul unei substanţe explozive?
A doua întrebare.
Faptele au fost comise în clădiri locuite
sau destinate locuirii?
Domnule Iveton, care sunt convingerile dv.
şi activităţile politice?
La 16 ani am intrat în Tineretul Comunist.
În '48 am devenit activist al Partidului Comunist Algerian.
Eram secretarul comitetului din cartierul meu, Le Clos Salembier.
În '55, când a fost interzis partidul,
am încetat activităţile pentru mai multe luni.
Înaintea tentativei de atentat,
se pare că aţi intrat într-o grupare
adiacentă Frontului de Eliberare Naţională.
Puteţi confirma?
Era singurul mod de a ne exprima ideile.
Am vrut să acţionez conform convingerilor mele politice.
Voiam să atragem atenţia guvernului
şi să obţinem egalitate socială pentru poporul algerian.
Eu sunt algerian
şi voiam să arăt că nu toţi europenii sunt împotriva arabilor.
Domnule Iveton, limitaţi-vă la fapte. Altfel, nu vă mai dau cuvântul.
Hârtiile prezentate aici au fost găsite asupra dv. la momentul arestării
şi arată că două bombe erau armate pentru a exploda între 19:25 şi 19:30.
Nu ştiu nimic despre a doua bombă. Am refuzat s-o iau.
A doua bombă a fost găsită într-o camionetă
staţionată în faţa Inspectoratului de Poliţie din Alger.
A fost dezamorsată, ca şi prima, numai datorită eforturilor poliţiei.
Fernand Iveton, cum putem fi siguri că nu aţi comis şi alte fapte?
Nu am nimic de-a face cu a doua bombă.
Cum v-am putea crede, domnule Iveton?
Cum să credem că nu aveţi mâinile pătate de sânge?
Domnule preşedinte, repet: eu sunt algerian.
Am acţionat din solidaritate cu lupta algerienilor pentru un viitor mai bun.
Nu aş fi plasat bomba dacă aş fi crezut că ar putea răni pe cineva.
Totuşi, aţi introdus bomba într-o clădire funcţională,
situată lângă vestiarul atelierului,
aproape de căminul de locuit
şi, mai ales, de gazometre şi de instalaţii extrem de inflamabile.
Căminul uzinei e la o sută de metri de acel loc.
Iar gazometrele, la peste 150 de metri.
Acţiunea mea viza doar pagube materiale.
Iar bomba trebuia să explodeze după orele de program.
M-am gândit la toate, ca nimeni să nu fie rănit.
Ne-aţi dat nişte nume.
Dar refuzaţi să ne dezvăluiţi
identitatea persoanelor implicate în reţea.
Vă dau o ultimă şansă
să ne daţi numele tuturor colaboratorilor şi ale complicilor.
V-am spus tot ce ştiam. Nu pot inventa nume.
Solicit tribunalului să fiu judecat numai eu.
Să ştie că eraţi un apropiat al trădătorului Henri Maillot.
Puteţi confirma?
Eram prieteni din copilărie. Am crescut în acelaşi cartier.
Eraţi la curent cu planul său
de a deturna un transport de arme militare pe 5 aprilie 1955?
Nu.
E vorba de 123 de pistoale-mitralieră,
140 de revolvere, 57 de puşti, grenade şi diverse uniforme,
cu care au fost înarmate facţiunile rebele.
- Nu ştiaţi nimic? - Nu.
Puteţi lua loc, domnule Iveton.
- Aş vrea să spun că... - Vi se va da cuvântul mai târziu.
E chemat primul martor.
A făcut mai mult decât un musulman,
pentru că nu era datoria lui să se sacrifice.
Pentru asta, va ajunge în paradis.
Lasă-l pe Henri acolo unde este.
Găseşte-i pe nenorociţii care l-au ucis.
Şi omoară-i pe toţi.
Tu ştiai că Henri urma să deturneze transportul?
Nu.
Şi ce facem?
Aşteptăm instrucţiuni, dar nimic.
Cu sindicatul trebuie să existe un plan, nu?
Cu arabii, pe de-o parte, cu francezii, pe de altă parte, e imposibil.
Nu e treaba lor, asta spun. Tuturor le e teamă, dar nu fac nimic.
Să ne păstrăm calmul până se organizează ceva.
Glumeşti? Până organizează ei ceva, cum spui tu,
câţi rebeli vor mai muri?
Au ei grijă să nu se organizeze nimic. Dacă aşteptăm, suntem morţi.
Şi ce vrei? Să acţionezi de capul tău?
Eu am luat legătura cu ei. Trebuie să trecem la acţiune.
Vorbeşti prea mult, Iveton.
Dacă nu înveţi să-ţi ţii gura, ne vei face probleme.
Tu sigur nu rişti să faci probleme nimănui...
- Veneticule! - Nu mă insulta, cretinule!
Ce importanţă mai are?
Dacă nu lupţi cu noi, ce vei face?
Nu vezi că pe continent nu le pasă de noi?
Locul nostru, al algerienilor, este aici!
Dacă nu luptăm împreună, s-a terminat!
Vorbeşti prea mult.
Serios?
Nu! Nu!
Încetaţi!
- Fernand! - Termină!
Fernand...
Nu vreau ca moartea lui să fie în zadar.
MOARTE TRĂDĂTORILOR!
Luptătorii pentru Eliberare au decis să formeze grupuri.
Au un acord cu Frontul.
Dacă te hotărăşti să ni te alături,
acţionezi pe cont propriu.
Suntem patru-cinci în fiecare grup.
Nu-i cunoşti pe ceilalţi. Evităm numele.
Eu ţin legătura cu cei care dau instrucţiunile.
Nu acţionăm în afara grupului. Ne vedem doar la reuniuni.
Dacă te arestează, sigur vei fi torturat.
În cel mai bun caz, faci închisoare. În cel mai rău, te condamnă la moarte.
Trebuie să fii pregătit să dispari în orice moment.
În acest caz, nu mai poţi lua legătura cu familia, indiferent ce ar fi.
Fii prudent.
Acela e materialul găsit la faţa locului?
Da, e bomba care a fost dezamorsată de genişti.
Voi citi din raportul de expertiză al criminaliştilor
referitor la cele două dispozitive explozive.
"Diverse explozii, cauzate de acelaşi tip de dispozitive,"
"s-au produs la 30 septembrie 1956, la Milk Bar şi la Cantina Alger."
"La 9 noiembrie, pe străzile Michelet şi Colonna d'Ornano."
"Pe 12 noiembrie, într-un autocar, pe strada Michelet,"
"în gara Hussein Dey şi în magazinul din casa Cavet."
Vorbim despre distrugeri abominabile, despre victime,
despre sute de răniţi, unii, chiar cu membre amputate.
Dle comisar Hugues, confirmaţi declaraţia domnului Iveton
de după arestarea sa?
Da.
Am audiat inculpatul şi mie mi-a povestit
evenimentele şi faptele de care este învinuit.
A dat aceste declaraţii în mod spontan.
Am dat acele declaraţii după ce am fost torturat!
M-au ţinut legat la ochi zile în şir.
M-au torturat ca să spun lucruri pe care nu le ştiam!
Nu am cunoştinţă de asta.
Lăsaţi-ne să terminăm audierea martorului.
Sunt plin de răni! Nu am fost tratat ca un om!
- Lăsaţi-ne să... - Am fost torturat!
Lăsaţi-l!
Linişte, doamnă! Altfel, vă evacuăm.
- Uite, am fost torturat! - Lăsaţi-l!
Solicităm desemnarea unui medic pentru examinarea clientului nostru,
pentru datarea leziunilor.
Se acordă.
Şedinţa se suspendă, pentru examinarea medicală.
Şedinţa se va relua la ora 14:00.
Vă puteţi dezbrăca, vă rog?
Avocatul dv. mi-a spus că leziunile ar fi din 14 noiembrie,
data când aţi fost arestat.
Puteţi lăsa braţul în jos.
Priviţi în sus.
Puteţi să vă ridicaţi, vă rog?
Aţi avut sânge în urină?
Domnule doctor!
Scuzaţi-mă.
Salut!
Uite ce am!
Serios?
Un 6,35?
Ce vreţi să facem cu aşa ceva?
E din transportul deturnat de Henri?
Da.
Cine este ţinta?
Stai puţin...
Ţinta o propunem noi.
Am reperat eu un individ.
Complotează cu partizanii de la Bellecourt.
Îi cunosc obiceiurile.
Cu pistolul ăsta, pot rezolva.
- Ce cauţi aici? - Vreau să vin cu tine.
- Să nu mai faci asta! - Vreau să lupt cu tine!
Nu ai voie să ieşi din casă! Vrei să ne aresteze?
Hai acasă!
Noapte bună!
Du-te în camera ta.
- Unde aţi fost? - E în regulă.
- Ce căuta cu tine? - S-a rezolvat, stai liniştită.
Tu glumeşti?! Vii şi ascunzi oameni aici...
- Nu te enerva. - Nişte necunoscuţi!
Ieşi noaptea pe străzi cu fiul meu!
E interzis! Nu mai pot să trăiesc cu teamă!
Mi-ai spus că nu vei face nimic periculos!
- Vorbeşte mai încet! - Vorbesc cum vreau.
Pentru tine sunt aici.
Sunt aici pentru că îmi doream să fim fericiţi.
Îmi doream o viaţă împreună.
Dar, după toate astea... Uită-te la mine!
Ştii că avem o singură viaţă?
Nu pot sta cu mâinile în sân.
Dar noi nu stăm cu mâinile în sân!
Suntem aici.
Nu fugim, rămânem aici! Trăim alături de ceilalţi.
- Fernand... - Termină!
Dacă o ţii tot aşa, vom pleca.
Eu şi Jean-Claude vom pleca.
Încetează!
Miroase a moarte aici, Fernand!
Ştii ceva? Tu nu te-ai căsătorit cu mine, ci cu Henri.
Taci! Taci!
Taci! Vrei să pleci? Pleacă!
Ia-ţi lucrurile şi du-te în Franţa! Ia vaporul!
Eu, dacă nu lupt aici, nu m-aş mai suporta.
Viaţa noastră ar fi distrusă oriunde am fi!
Scuzaţi-ne!
O persoană. Puntea superioară.
- Îmi pare rău, nu puteţi urca. - Mamă!
Vaporul va pleca, doamnă.
Nu-ţi face griji.
E în regulă. Poftim!
Îţi promit că ne vom revedea curând.
Când se liniştesc lucrurile, te vei întoarce.
Îţi voi scrie. Te iubesc.
Hai, du-te!
Sunt cu tine...
Acum vreau să ştiu totul.
Nu vreau să-ţi facă rău.
Dacă se întâmplă ceva, aruncă hârtiile din biroul mic.
Ce altceva putem face?
Nu putem să organizăm acţiuni şi să nu le ducem la capăt.
Dacă spunem că facem ceva, facem.
Centrala telefonică din Mustapha. Am acces.
De ce nu? Dacă reuşim să întrerupem comunicaţiile,
asta ar face vâlvă.
Am o idee pentru o ţintă.
Putem face rost de bombe?
Poate, prin intermediari.
Uzina mea.
Dacă tăiem conductele care alimentează oraşul,
lăsăm Algerul în întuneric.
Trebuie să coordonăm operaţiunile, să avem un plan de acţiune
şi un plan de urgenţă.
Voi vorbi mai sus şi vedem ce îmi spun.
Indiferent dacă intenţia a fost sau nu de a ucide nevinovaţi,
crima rămâne aceeaşi.
Această crimă, fiindcă este o crimă,
căreia puţin i-a lipsit ca să facă victime,
este impardonabilă.
Numai şi numai hazardul, domnule Iveton,
v-a salvat de la a deveni un asasin.
Ce s-ar fi întâmplat dacă vigilenţa maistrului
nu ar fi dus la dezamorsarea dispozitivului ucigaş?
Ce aţi fi făcut, odată înfăptuită crima dv. sinistră?
Nu v-aţi fi alăturat Rezistenţei, la fel ca trădătorul Henri Maillot?
Nu v-aţi fi înarmat pentru a comite şi alte atrocităţi
împotriva propriilor concetăţeni, împotriva ţării dv.?
Sunteţi un trădător, Fernand Iveton. E datoria noastră
să vă împiedicăm definitiv să mai faceţi rău.
E datoria noastră să împiedicăm repetarea atrocităţilor
care s-au comis în ultima vreme şi care au îndoliat oraşul.
Gândiţi-vă la copiii mutilaţi în mod odios la Milk Bar,
la cei din autocarul societăţii de transport...
Gândiţi-vă şi la Franţa,
al cărei prestigiu în lume e pătat de asemenea acte monstruoase.
Prin urmare, solicităm ca inculpatul să fie declarat vinovat
de învinuirile care i se aduc,
cu aplicarea articolelor 2, 434, 435 din Codul Penal.
Cerem pedeapsa capitală.
Apărarea are cuvântul.
Domnul Smadja, avocat din oficiu.
Domnule preşedinte, domnilor judecători...
Vorbiţi despre exemplaritate, domnule comisar,
şi aveţi dreptate.
Franţa trebuie să fie un exemplu.
Franţa e un stat de drept, pe aceasta se bazează prestigiul său.
De aceea, aş dori să subliniez
ce interval scurt ni s-a acordat nouă, avocaţilor,
pentru a pregăti apărarea clientului nostru.
Acţiunile clientului meu nu au vizat clădiri locuite
şi nu au pus în pericol locuinţe.
Bomba a fost pusă într-o incintă dezafectată.
Fernand Iveton şi-a manifestat hotărârea de a nu provoca victime.
În plus, raportul de expertiză, pe care l-aţi citit,
la care noi nu am avut acces până acum,
menţionează că bomba are o putere distructivă redusă.
Efectele exploziei sunt slabe, pe o rază de maximum trei-patru metri.
Astfel, fapta comisă în acel loc părăsit nu viza
să provoace decât daune materiale reduse,
fără urmă de intenţie de a atenta la viaţa umană.
Toate acestea demonstrează intenţia unui act de sabotaj.
Solicit schimbarea încadrării juridice a faptei.
Cum să fie vorba de terorism, când nu a existat intenţia de a ucide?
Tribunalul trebuie să se pronunţe în speţa care i se prezintă.
Domnule preşedinte, domnilor judecători, astăzi,
omul acesta e adus în faţa dv. în circumstanţe dificile.
Trăim nişte vremuri extraordinar de grele.
Avem nevoie de justiţie mai mult ca oricând,
iar justiţia impune analizarea faptelor în linişte.
Pe loc repaus!
Să se ridice inculpatul!
După audierea părţilor
şi ţinând cont de raportul întocmit de medicul militar,
care nu a putut stabili data leziunilor inculpatului,
tribunalul, după ce a deliberat, a ajuns la o decizie.
La prima întrebare,
privind fapta prevăzută la articolul 90 din Codul Justiţiei Militare,
tribunalul a răspuns. Da, inculpatul este vinovat.
La a doua întrebare... Clădirile erau locuite?
Da.
Prin urmare, tribunalul îl condamnă pe civilul de naţionalitate franceză
Iveton Fernand la pedeapsa cu moartea.
- Bravo! - Tăiaţi-i capul!
Asasinule!
Va fi decapitat la închisoarea din Alger,
prin aplicarea articolelor 2, 12, 26, 36, 434, 435 din Codul Penal
şi a articolului 5 din Legea din 16 martie 1956.
Hotărârea de condamnare este aplicabilă începând de astăzi.
- Algeria franceză! - Trăiască Franţa!
- Moarte duşmanilor! - Algeria franceză!
Şedinţa se suspendă. Puteţi duce condamnatul.
Am depus o cerere de apel.
Şi când vom primi răspunsul?
- Depinde. - De ce anume?
De persoanele care îi vor prelua dosarul.
Asta am discutat cu ofiţerul acela.
Puteţi vorbi deschis cu mine. Spuneţi-mi adevărul.
Procesul soţului dv. a fost o mascaradă,
ca tot ce se întâmplă în acest tribunal, de altfel.
Preşedintele completului, Roynard,
e cumpărat de puterile speciale.
Face ore suplimentare în tribunale,
pentru a-şi rotunji salariul şi pentru a avansa în grad.
Un proces de şase ore pentru ceva aşa de important
şi o condamnare înfiorătoare... E inuman.
E un act de represalii calificat drept justiţie.
Trebuie mers în Franţa. Acolo mai există justiţie, nu?
E complicat. Momentan, singurul interes al Parisului
este restabilirea legăturilor cu Statele Unite.
Guvernul american face presiuni pentru renunţarea la colonii.
Guvernul francez mizează pe anticomunism.
Vor să-i facă să creadă că Franţa luptă în Algeria pentru binele comun.
După înfrângerea din Indochina, este deja o chestiune de onoare.
Chestiunea aceasta e mană cerească pentru ei. Şi asta e o problemă.
De aceea nu s-a implicat partidul mai devreme.
Trebuie să găsim persoane care să-l susţină,
cărora să le prezentăm povestea lui.
Are dreptate. Dv. aţi putea să ne reprezentaţi la Paris?
Am putea alerta presa mai întâi.
"L'Humanité", "Libération"... I-am putea implica.
Am putem cere sprijinul intelectualilor,
să organizăm o conferinţă de presă la Paris, o manifestaţie...
Nu i-am putut arăta leziunile la proces,
dar ar putea relata în scris torturile la care a fost supus.
Trebuie să sensibilizăm opinia publică.
Helene!
Te cheamă şeful.
Acum?
Nu ai nicio vină pentru ceea ce vreau să-ţi spun.
Ţin la tine, tu ai muncit mereu mult aici.
Dar am şi eu familie...
Da... Bineînţeles.
Bună ziua! Vreau să las un pachet pentru domnul Iveton.
- Numele? - Fernand Iveton.
Noaptea, copacii îşi pleacă crengile Ca să asculte
Dulcile cântece de dragoste În întuneric pierdute...
Aşa ai cucerit-o pe soţia ta, cântându-i?
Nu, închipuie-ţi că am cucerit-o dansând.
Şi de unde să ştiu eu că ea chiar există?
Nu ai verighetă.
Unui prieten i s-a agăţat verigheta într-un utilaj, la uzină.
Şi-a pierdut trei degete.
Din cauza asta, ea nu m-a lăsat s-o port la muncă.
Arată-mi.
Vino!
Răsfiră-ţi degetele. Aşa.
- E bine? Ce spun? - E un început.
Nu e chiar ce speram, dar urmează şi altele.
Dar nu e nimic!
Nu e nimic aici!
Sunt doar câteva rânduri!
Staţi, am şi o veste bună.
Domnul Nordmann a găsit un contact direct la palatul Elysee.
Mitterrand, ministrul justiţiei.
I-a trimis declaraţiile lui Fernand despre torturile îndurate.
El decide asupra execuţiilor.
Dacă el decide graţierea, nimeni nu se va opune.
Preşedintele Coty îi validează toate deciziile.
Vom avea o întrevedere, îi vom cere graţierea
şi o vom obţine.
Nu a ucis pe nimeni.
Ştiu că te vei lupta, Helene.
De unde ştii tu?
Vorbeşti de parcă aş fi extraordinară,
de parcă aş fi curajoasă...
Dar te înşeli.
Te înşeli.
Vreţi să ştiţi la ce mă gândesc eu?
Mă gândesc că am fost o proastă!
Cât de proastă am fost...
M-am îndrăgostit de el şi am venit aici, cu fiul meu.
Asta îmi spun!
Nu-mi doresc să fiu aici. Şi nu pot face nimic!
Nu pot face nimic...
... în jur de 50 de clădiri din Alger
au fost afectate.
Pompierii, militarii şi echipele de medici voluntari
au început imediat acţiunile de salvare a victimelor.
Sunt 15 victime şi tot atâţia grav răniţi.
Trebuie aşteptate concluziile anchetei pentru a afla cauzele exploziei.
Iată finalul plin de violenţă
al unei săptămâni marcate de intensificarea actelor de terorism.
Din nou, se încing spiritele
şi îngrijorarea se simte din nou în sânul celor două comunităţi.
Într-adevăr, ne temem
ca zilele care urmează să nu aducă şi alte probleme.
Ai grijă de tine. Te iubesc. Jean-Claude
Allah e mare...
Eşti bine?
Da, slavă lui Allah.
Ce se mai aude?
Abdel Aziz.
Sunt veşti?
Partidul a ordonat o grevă generală pentru a face presiuni la ONU.
Poliţia şi armata sunt depăşite.
Trupele de paraşutişti sunt peste tot. Au venit cu generalul Massu.
Au preluat controlul oraşului, distrug totul.
Gata, e război.
Ştiu cine eşti.
- Crezi că suntem la fel? - Lasă-l.
Crezi că ai dreptul să mă priveşti aşa?
Lasă-l...
- Te întreb... Tu ai ucis? - Lasă-l, te rog.
Stai! Te-am întrebat ceva.
Ai ucis sau nu?
Aici, şi femeile sunt în stare să ucidă.
Iar tu te mândreşti! Ce ai făcut tu?
Ai luptat?
Aici, toată lumea luptă! Toată lumea!
Nu înseamnă nimic! Nu eşti erou doar fiindcă ai luptat!
- Pricepi? - Te rog!
Înţelegi ce înseamnă să ucizi?
Domnule preşedinte!
Asta îmi aminteşte de un moment foarte greu...
În războiul din 1914
am văzut cum a fost executat un tânăr ofiţer.
Dezertase.
Chiar înainte să moară, generalul i-a spus...
Ştii, tinere, şi tu mori tot pentru Franţa.
Înapoi!
Ţi-am făcut un pulover.
Poftim?
Un pulover!
Vom lupta. Trebuie să afle toată lumea.
Cum te simţi? Spune-mi despre tine.
Mi-e teamă.
Tu eşti foarte curajoasă.
Eşti foarte puternică.
Îţi văd ochii...
Îţi văd ochii.
Îţi mângâi părul...
Îţi ridic puţin părul acela frumos...
Îţi iau braţul ca de porţelan...
Te mângâi.
Apoi, continui pe coapsă.
Îţi simt corpul deasupra mea...
Tot corpul tău, peste mine...
Cu mâna...
Te mângâi pe spate...
Îmi aşez capul pe umărul tău.
Te sărut pe gură.
Scumpa mea Helene, dragostea vieţii mele,
ne vom revedea curând.
Şi, dacă nu ne vom mai întâlni, vei spune că e numai vina mea.
Sunt un trădător.
Nu e plăcut să spui acest cuvânt.
Totuşi, sunt de două ori trădător.
Am trădat Franţa, această ţară nedreaptă si inumană,
iar asta mă întăreşte, mă face să simt că trăiesc şi ştiu motivul.
Dar te-am trădat şi pe tine.
V-am minţit ca să vă protejez pe tine şi pe fiul tău.
Nu trăim decât o dată, cum spuneai.
Iar eu îmi asum riscul de a vă pierde.
Cum pot să fac aşa ceva?
Îmi doream să trăim împreună într-o ţară liberă.
Te iubesc enorm, draga mea.
Îţi cer iertare pentru tot răul pe care ţi l-am făcut.
Helene, draga mea, să fim mândri pentru că am luptat.
Căci ştiu, am văzut că şi tu ai luptat cu mine,
cu viaţa pe care ţi-o doreai.
Te îmbrăţişez.
TRĂIASCĂ ALGERIA LIBERĂ!
Iveton!
Trăiască Algeria!
În ziua aceea au fost executaţi...
Lakhneche Mohamed Ben Ziane...
Fii tare!
Ouennouri Mohamed Ben Khiar...
Iveton Fernand...
Cafea?
Ţigară?
Iveton.
- Nu! - Mergeţi!
Nu!
"Sunt sigur că Algeria se va elibera de sub puterea coloniştilor."
"Europenii şi musulmanii vor putea trăi pe picior de egalitate."
Ultimele cuvinte ale lui Fernand Iveton.
Fernand este înhumat la cimitirul Bologhine, din Alger.
Helene Iveton, decedată în 1998, e înhumată la Arcueil, în Franţa,
alături de portretul lui Fernand şi de toate scrisorile
pe care i le-a trimis el din închisoarea Barberousse.
Între 1954 şi 1960, 198 de condamnaţi au fost executaţi în Algeria,
sub mandatul preşedintelui René Coty.
45 dintre ei, în timpul ministrului François Mitterrand.
Toţi erau algerieni.
Adaptare după romanul lui Joseph Andras, "Credinţă".
Aţi urmărit filmul CREDINŢĂ
Traducerea: FAST TITLES MEDIA